ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7057/22 Справа № 177/2200/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Строгова Г. Г. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 177/2200/14-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_1 , на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2022 року, яке ухвалено суддею Строговою Г.Г. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні,

УСТАНОВИВ:

В липні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначив, що між відповідачем ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» 30.05.2006 року був укладений договір про надання споживчого кредиту № 1, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 59 890 грн. зі сплатою 15,5% річних на строк до 27.05.2011 року. З метою забезпечення належного виконання відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, банк та відповідач ОСОБА_2 уклали договір поруки №1 від 30.05.2006 року.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2010 року по справі № 2-541/2010 з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № 1 від 30 травня 2006 року в сумі 32 665,04 грн. На виконання рішення видано виконавчі листи. Вказане рішення не виконано належним чином.

08.12.2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «Укрсиббанк» відступило ПАТ «Дельта Банк», а ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту № 1 від 30.05.2006 року та договором поруки № 1 від 30.05.2006 року. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» наділено правом грошової вимоги до відповідачів, а ПАТ «Укрсиббанк» втратив такі права.

09.11.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 952/К купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту №1 від 30.05.2006 та Договором поруки №1 від 30.05.2006 року. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідачів, а ПАТ «Дельта Банк» втратив такі права.

Позивач вказує на те, що відповідачами построчено грошове зобов`язання по поверненню коштів за рішенням суду від 14.01.2010 року, тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Так, згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитом станом на 14.01.2010 року за кредитним договором № 1 від 30.05.2006 року, заборгованість становить 32 665 грн., яка складається з заборгованості за простроченим кредитом в розмірі 29 414,20 грн.; заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом з 01.10.2009 року по 31.12.2009 року в розмірі 1 612,81 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом з 14.01.2009 року по 14.01.2010 року в розмірі 1 425,05 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом з 14.01.2009 року по 14.01.2010 року в розмірі 212,98 грн.

Оскільки відповідачами рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04.08.2010 року не виконано, позивачем здійснено розрахунок заборгованості про стягнення 3% річних та інфляційних втрати на невідшкодовану відповідачами суму 29 414, 20 грн. за період з 16.11.2018 року по 16.11.2021 року. згідно розрахунку позивача розмір 3% річних складає 2 649,79 грн., розмір інфляційних втрат складає 5 727,88 грн., а всього 8 377,58 грн., які позивач просив стягнути з відповідачів солідарно. Також позивач просив стягнути з відповідачів солідарно витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. та витрати понесені на сплату судового збору, в рівних часинах.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» заборгованість по кредитному договору № 1 від 30.05.2006 року за період з 16.11.2018 року по 16.11 2021 року у розмірі 8377 грн. 58 коп., яка складається з інфляційних втрат в розмірі 5727 грн. 88 коп. та 3% річних в розмірі 2649 грн. 70 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» витрати зі сплати судового збору в розмірі 291 грн. 45 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» витрати зі сплати судового збору в розмірі 291 грн. 45 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідачів просить скасувати рішення суду першої інстанції, відмовити у прийняті до розгляду уточненої позовної заяви позивача, провадження у справі за позовом позивача до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 29414,20 грн. закрити, в задоволенні позовних вимог позивача до відповідачів про стягнення відсотків за користування кредитом в розмірі 27 262,22 грн. відмовити та здійснити розподіл судових витрат по справі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник відповідачів посилається на те, що уточнена позовна заява ТОВ «Вердикт Капітал» є фактично поданням окремого позову із іншим предметом та підставами позову, що виключає можливість розгляду поданої позивачем заяви як зміни позовних вимог, оскільки первинні вимоги позивача (підставою позову) у позовній заяві, є неналежне виконання умов кредитного договору № 1 від 30.05.2006 року в частині повернення тіла кредиту й процентів за користування ним, а в уточнених вимогах такими обставинами є прострочення виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим у ТОВ «Вердикт Капітал» виникло право вимагати стягнення сум за статтею 625 ЦК України.

Представник відповідача вважає, що змінився й предмет позову із стягнення тіла й процентів за кредитом за рахунок вартості предмета іпотеки на стягнення 3 % річних від простроченої суми та індексу інфляції за час прострочення грошового зобов`язання.

Апелянт зауважує на тому, що провадження у справі за позовом позивача до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 29414,20 грн. підлягає закриттю з тих підстав, що рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2010 року по справі № 2-541/2010 вказана заборгованість вже була стягнута з відповідачів.

Зауважує на тому, що в задоволенні позовних вимог позивача до відповідачів про стягнення відсотків за користування кредитом в розмірі 27 262,22 грн. слід відмовити з тих підстав, що після стягнення рішенням суми заборгованості за кредитом позивач не мав права нараховувати відсотки за користування кредитом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення сулу першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як установлено судом та вбачається з матеріалів справи, між відповідачем ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» 30.05.2006 року був укладений договір про надання споживчого кредиту № 1, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 59 890 грн. зі сплатою 15,5% річних на строк до 27.05.2011 року. З метою забезпечення належного виконання відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, банк та відповідач ОСОБА_2 уклали договір поруки №1 від 30.05.2006 року.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2010 року по справі № 2-541/2010 з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № 1 від 30 травня 2006 року в сумі 32 665,04 грн. На виконання рішення видано виконавчі листи. Вказане рішення не виконано належним чином.

08.12.2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «Укрсиббанк» відступило ПАТ «Дельта Банк», а ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту № 1 від 30.05.2006 року та договором поруки № 1 від 30.05.2006 року. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» наділено правом грошової вимоги до відповідачів, а ПАТ «Укрсиббанк» втратив такі права.

09.11.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 952/К купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту №1 від 30.05.2006 та Договором поруки №1 від 30.05.2006 року. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідачів, а ПАТ «Дельта Банк» втратив такі права.

Відповідачами построчено грошове зобов`язання по поверненню коштів за рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2010 року, про що зазначав позивач та відповідачами не спростовано.

Відповідно до розрахунку заборгованості 3% річних та інфляційних втрат, здійсненому позивачем виходячи з невідшкодованої відповідачами суми 29 414, 20 грн. за період з 16.11.2018 року по 16.11.2021 року, розмір 3% річних складає 2 649,79 грн., розмір інфляційних втрат складає 5 727,88 грн., а всього 8 377,58 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі по справі не виконали рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2010 року, заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 29 414,20 грн. не сплатили, у зв`язку з чим мають відшкодувати позивачу індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання та 3% річних від простроченої суми.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судових рішень про стягнення суми боргу за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, які боржники не виконали, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржників від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу.

Зазначена позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18, від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18, провадження № 12-302гс18.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін.

У відповідності до положень ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З постанов Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц вбачається, що за змістом частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач скористався правом звернення з вимогою про повернення кредиту, звернувшись у 2010 році до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитом, вимоги якого задоволено рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2010 року (а.с. 89-90 Том 2), але відповідачі рішення суду не виконали, заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 29 414,20 грн. не сплатили, у зв`язку з чим мають заборгованість за період з 16.11.2018 року по 16.11.2021 року у розмірі 8 377,58 грн., яка складається з індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 5727,88 грн. та 3% річних від простроченої суми 2649,70 грн. що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.11-13).

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 14 лютого 2018 року по справі № 564/2199/15-ц, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

З правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц вбачається, що оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у зв`язку з невиконанням відповідачами рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2010 року щодо сплати заборгованості за простроченим кредитом у розмірі 29 414,20 грн., відповідачі мають відшкодувати позивачу індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання та 3% річних від простроченої суми, що підтверджується розрахунком вказаної заборгованості, який перевірено колегією суддів і який колегія суддів вважає вірним та погоджується з ним.

Колегією суддів не приймаються до уваги догводи апеляційної скарги представника відповідачів про те, що уточнена позовна заява ТОВ «Вердикт Капітал» є фактично поданням окремого позову із іншим предметом та підставами позову, що виключає можливість розгляду поданої позивачем заяви як зміни позовних вимог, оскільки первинні вимоги позивача (підставою позову) у позовній заяві, є неналежне виконання умов кредитного договору № 1 від 30.05.2006 року в частині повернення тіла кредиту й процентів за користування ним, а в уточнених вимогах такими обставинами є прострочення виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим у ТОВ «Вердикт Капітал» виникло право вимагати стягнення сум за статтею 625 ЦК України, з наступних підстав.

Так, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, ч. 3 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Представник відповідача вважає, що змінився й предмет позову із стягнення тіла й процентів за кредитом за рахунок вартості предмета іпотеки на стягнення 3 % річних від простроченої суми та індексу інфляції за час прострочення грошового зобов`язання.

Однак, представник позивача правомірно, до початку першого судового засідання, подав уточнену позовну заяву, остаточно визначивши предмет спору та характер спірних правовідносин, позовних вимог та склад учасників судового процесу, тому суд першої інстанції правомірно прийняв уточнену позовну заяву до розгляду та розглянув уточнений позов предметом якого є стягнення з відповідачів сум за статтею 625 ЦК України.

Посилання апелянта на те, що провадження у справі за позовом позивача до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 29 414,20 грн. підлягає закриттю з тих підстав, що рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2010 року по справі № 2-541/2010 вказана заборгованість вже була стягнута з відповідачів колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки вказані вимоги не є предметом даного спору.

Також не є предметом даного спору стягнення відсотків за користування кредитом в розмірі 27 262,22 грн., тому посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити з тих підстав, що після стягнення рішенням суми заборгованості за кредитом позивач не мав права нараховувати відсотки за користування кредитом, є безпідставними.

Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Оскільки дія оскаржуваного рішення була зупинена ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 вересня 2022 року, та у зв`язку із залишенням судового рішення суду першої інстанції без змін, необхідно поновити його дію.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2022 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 02 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: