ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року м.Суми

Справа №585/1327/21

Номер провадження 22-ц/816/1015/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

у присутності :

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Яковця Євгенія Олександровича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Яковцем Євгенієм Олександровичем,

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 липня 2022 року у складі судді Шульги В.О., ухваленого в м. Ромни Сумської області, повний текст якого складено 08 серпня 2022 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування,

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_3 , після її смерті відкрилася спадщина. ОСОБА_3 за життя заповіту складено не було, право на спадщину за законом першої черги має вона та її брат ОСОБА_2 . З 2017 року в наслідок хвороби їх з відповідачем матір перебувала в безпорадному стані та потребувала постійної сторонньої допомоги, яку надавала їй вона. Відповідач, незважаючи на те, що проживав з матір`ю в одному будинку, ухилявся від надання матері будь-якої допомоги, через своє неприязне ставлення до матері. Вказувала і на те, що витрати на організацію поховання та на спорудження пам`ятника несла вона.

Просила суд ухвалити рішення, яким усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 липня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Яковця Є.О., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки показам допитаних в суді першої інстанції свідків, якими підтверджується перебування померлої ОСОБА_3 у безпорадному стані, що було спричинено наявними в неї хворобами, та потребу у сторонньому догляду, яка надавалася померлій виключно нею. Зазначає, що відповідач проживав за одною адресою із померлою матір`ю, а тому був обізнаним із тим, що вона хворіла та потребувала сторонньої допомоги.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на всебічне, повне, об`єктивне та безпосереднє дослідження наявних в матеріалах справи доказах, законність та обґрунтованій судового рішення, просить його залишити без зміни, а доводи апеляційної скарги залишити без задоволення, з огляду на їх безпідставність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги , перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (а.с. 52), за життя заповіту нею складено не було.

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, що складається зі 65/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, під АДРЕСА_1 .

Спадкоємця за законом першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є її діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2

07 липня 2020 року приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Сумської області Проскурнею Л.І. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину спадщини, яка залишилася після смерті матері ОСОБА_3 її синові ОСОБА_2 (а.с. 53).

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у справі відсутні докази ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги своїй покійній матері, а також наявності у відповідача можливості надавати таку допомогу. Судом першої інстанції визнано недоведеним перебування спадкодавеці ОСОБА_3 у безпорадному стані, а саме, що вона протягом 2017-2018 років не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Частиною 5 статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Зі змісту наведеної норми закону вбачається, що лише при одночасному настанні таких обставин, як ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15 (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17 (провадження № 61-45879св18), від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19), від 02 лютого 2022 року у справі № 706/445/20 (провадження № 61-7573св21).

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Такий висновок зроблено у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15 (провадження № 61-1302св18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16 (провадження № 61-15926св18).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

У частині 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наданою медичною документацією підтверджується перебування ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні у Роменській ЦРЛ з 17 липня 2017 року по 29 липня 2017 року та з 09 жовтня 2017 року по 19 жовтня 2017 року (а.с. 90-119, 120-139).

Допитані в суді першої інстанції як свідки завідуючий кардіологічним відділення Роменської ЦРЛ ОСОБА_4 , завідуючий відділенням анестезії та інтенсивної терапії Роменської ЦРЛ ОСОБА_5 та завідуючий хірургічним відділенням Роменської ЦРЛ Пономаренко О.Д., після дослідження наявної в матеріалах справи медичної документації, підтвердили, що дійсно під час проведення лікування пацієнт ОСОБА_3 мала дотримуватися постільного режиму та була обмежена в пересуванні, у зв`язку з чим потребувала сторонньої допомоги. Свідки зазначали також, що хворі із вставленими ОСОБА_3 діагнозами, можуть самостійно себе доглядати.

ОСОБА_3 померла більше ніж через рік після перебування на стаціонарному лікуванні, доказів на підтвердження того, що протягом цього часу матір сторін перебувала в безпорадному стані та наявність у неї потреби у сторонній допомозі, від надання якої відповідач ухилявся, позивачем суду надано не було. Показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , такими доказами також не являються. Зокрема, жоден із цих свідків не вказував на перебування померлої ОСОБА_3 , після проведеного лікування, в безпорадному стані, а також звернення останньої до свого сина ОСОБА_2 за наданням їй допомоги.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, надавши належну оцінку зібраним у справі доказам та встановленим на їх підставі обставинам, правильно виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про усунення відповідача від права на спадкування за частиною 5 статті 1224 ЦК України, оскільки в порушення приписів норм процесуального права щодо обов`язку доказування і подання доказів, позивачем не надано належних та допустимих доказів перебування ОСОБА_3 у безпорадному стані, потреби спадкодавця в наданні допомоги саме відповідачем, а також доказів того, що відповідач свідомо не виконував встановленого законом обов`язку щодо надання допомоги спадкодавцю, що могло б бути підставою для усунення ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті матері.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційнийсуд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Яковцем Євгенієм Олександровичем без задоволення , а рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 8 листопада 2022 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

С. С. Ткачук