Справа № 243/2165/22
Провадження № 2/243/1296/2022
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 листопада 2022 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.
секретаря судового засідання Мірошниченко В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження за допомогою єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує функціонування електронного судочинства в Україні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ,-
І. Стислий виклад позиції позивача.
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Свої вимоги обґрунтовуючи тим, що йому та його дружині ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності у розмірі по 1/2 частки кожному належала квартира АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане Виконкомом Миколаївської міської ради Донецької області України 09 квітня 2013 року, копія якого також долучена до цього позову.
Належна його дружині 1/2 частка вищенаведеної квартири була успадкована позивачем, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28 листопада 2013 року.
Таким чином єдиним власником квартири АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1 .
Позивач зазначає, що деякий час у даній квартирі проживав його син ОСОБА_2 , в зв`язку з чим 26 вересня 2007 року було зареєстроване його місце проживання за вказаною вище адресою.
Незважаючи на реєстрацію у належній позивачу квартирі, відповідач починаючи з 2000 року не проживає за місцем реєстрації, не користується квартирою, не бере участі у підтриманні квартири у належному стані та не сплачує комунальні послуги, оскільки тривалий час проживає у Російській Федерації, де і зареєстроване його місце проживання.
У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справ.
Позивач ОСОБА_1 та представник позивача, адвокат Головкіна Н.А., яка діє на підставі договору про надання правової допомоги № 6 від 21.02.2022 року, в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 20.07.2022 року відкрито провадження по справі та призначено у справі підготовче засідання.
Ухвалою суду від 27.09.2022 року по справі закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
В судовому засіданні встановлено, що позивачу та його дружині ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності у розмірі по 1/2 частки кожному належала квартира АДРЕСА_1 .
Вказане підтверджується свідоцтвом про право власності від 10 січня 2006 року, зареєстрованим в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 17 лютого 2006 року, а також Витягом Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов`янськ «Про реєстрацію права власності на нерухоме майно» № 9871574 від 17 лютого 2006 року, копії яких долучені до цього позову.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане Виконкомом Миколаївської міської ради Донецької області України 09 квітня 2013 року, копія якого також долучена до цього позову.
Після чого 1/2 частка вищенаведеної квартири була успадкована позивачем, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28 листопада 2013 року, виданим державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної
контори, в.о. державного нотаріуса Миколаївської державної нотаріальної контори Донецької області Причепа В.Р. та зареєстрованим в реєстрі за № 1515,
Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 35917138 від 28 листопада 2013 року, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 13634696 від 28 листопада 2013 року, а також Інформаційною довідкою, сформованою за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» від 21 лютого 2022 року, копії яких долучені до цього позову.
У належній позивачу квартирі деякий час проживав та є зареєстрованим син позивача ОСОБА_2 , що підтверджується Витягом Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Виконавчого комітету Миколаївської міської ради «Про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб» № 688/1 від 18 лютого 2022 року, копія якого долучена до цього позову.
Однак ОСОБА_2 починаючи з 2000 року у вказаній квартирі не проживає, не користується нею, не бере участі у підтриманні квартири у належному стані та не сплачує комунальні послуги, оскільки тривалий час проживає у Російській Федерації, де і зареєстроване його місце проживання.
Наведені обставини підтверджуються відповідною відміткою у паспорті громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , а також актом № 71, складеним 21 лютого 2022 року комісією у складі депутата Миколаївської міської ради 8 скликання 2 виборчого округу Кострової І.М., та сусідів-свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5
V. Оцінка Суду.
Відповідно до ч.1 ст. 41 Конституції України кожному гарантовано право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно ч. 1,2 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
У Постанові Верховного Суду, ухваленій 04 грудня 2019 у справі № 235/9835/15-ц (провадження № 61-8142св18) зазначено, що відповідно до частини першої статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності, як суб`єктивне цивільне право, містить у своєму складі: правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших; та правомочність захисту. Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка характеризується як:
- пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою, не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути ніякої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом;
- виключне панування особи над річчю, тобто таке панування, що унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій;
- абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності по відношенню до неї.
Згідно з ч. 2 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожному гарантовано право на захист його цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Тлумачення частини третьої статті 16 ЦК України свідчить, що, за загальним правилом, при наявності порушення цивільного права або інтересу не допускається відмова в їх захисті. Винятком, який дозволяє відмовити в захисті цивільного права або інтересу, є недотримання частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України.
Відповідно до ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
В судовому засідання було встановлено на підставі досліджених письмових доказів, що відповідач не проживає у спірній квартирі вже більш ніж 21 рік, оскільки тривалий час проживає у Російській Федерації, де і зареєстровано його місце проживання, натомість жодних домовленостей з приводу збереження за ним права користування квартирою АДРЕСА_1 , між позивачем та відповідачем укладено не було.
Оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , а відповідач є зареєстрованим у спірній квартирі, що належить позивачу, та своєю реєстрацією створює перешкоди позивачу у користуванні своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги
VІ . Розподіл судових витрат між сторонами.
Позивач не вимагає компенсації понесених судових витрат.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 319, 386, 391, 396, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, Законом України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя

Словянського міськрайонного суду Л.Є. Мірошниченко