ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/9661/20

Провадження № 22-ц/4820/542/22

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. ( суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю представника позивача та відповідача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 686/9661/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану його представником - адвокатом Воронковим Володимиром Олексійовичем, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 листопада 2021 року в складі судді Стефанишина С.Л. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Лучковська Тамара Миколаївна, про визнання недійсним договорів позики, іпотеки, купівлі-продажу та скасування запису про реєстрацію право власності.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року ОСОБА_5 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив: визнати недійсним з моменту укладення договір позики від 21 жовтня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ; визнати недійсним з моменту укладення договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міськрайонного нотаріального округу Лучковською Т.М. зареєстрованим за номером 3348 від 21 жовтня 2014 року; скасувати свідоцтво, видане приватним нотаріусом Хмельницького міськрайонного нотаріального округу Лучковською Т.М. від 29 липня 2016 року зареєстроване в реєстрі за номером 1908; скасувати запис про право власності за номером 15660245 від 29.07.2016 року про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 93,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомості 01, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на майно індексний номер: 30708988 від 29.07.2016 р. прийнятого державним реєстратором приватним нотаріусом Хмельницького міськрайонного нотаріального округу Лучковською Т.М.; визнати недійсним з моменту укладання договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міськрайонного нотаріального округу Лучковською Т.М. за реєстровим № 3309 від 19.12.2016 року.

На підтримання заявлених позовних вимог позивач зазначав, що 26 грудня 2015 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав у власність ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 750 000 грн., що на день підписання договору становило 30 000 доларів США, строком до 01 листопада 2016. У зв`язку із невиконанням вказаного зобов`язання позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 984 368, 26 грн. і рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 20 вересня 2017 року позов було задоволено. 14 листопада 2017 року рішення набрало законної сили. Позивач зазначає, що під час виконання Ізмаїльським міськрайонним ВДВС ГТУЮ в Одеській області вищевказаного рішення було встановлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 в якості забезпечення зобов`язання за договором позики від 21 жовтня 2014 року щодо повернення грошової суми в розмірі 560 000 грн. У зв`язку із невиконанням ОСОБА_4 своїх грошових зобов`язань перед ОСОБА_3 за договором позики від 21 жовтня 2016 року, в подальшому 19 грудня 2016 року між ОСОБА_3 , як іпотекодержателем та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Позивач вважає, що ОСОБА_4 з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань перед ним по договору позики від 26 грудня 2015 року, перебуваючи у змові з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вивів із приватної власності квартиру, що фактично могла забезпечити погашення заборгованості за вказаним договором позики.

Таким чином, договір позики від 21 жовтня 2014 року та договір іпотеки від 21 жовтня 2014 року укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а також договір купівлі-продажу квартири від 19 грудня 2016 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за своїм змістом суперечать вимогам закону та не спрямовані на реальне настання обумовлених ними правових наслідків і доказами такої фіктивності є свідомий намір на ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх грошових зобов`язань за договором позики грошей від 26 грудня 2015 року, шляхом виведенням із приватної власності нерухомого майна одразу після закінчення терміну повернення грошових коштів по договору позики.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2020 року вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Заходи забезпечення позову, вжиті згідно ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 15 квітня 2020 року щодо арешту на майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 - скасовано.

Представник ОСОБА_5 адвокат Воронков В.О. подав апеляційну скаргу, вказує на невірне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Апелянт вказує, що після постановлення ухвали Хмельницьким апеляційним судом від 24 червня 2021 року, якою скасовано ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 березня 2021 року в частині закриття провадження щодо розгляду вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири та направлення справи в цій частині для продовження розгляду, ОСОБА_5 звернувся до суду першої інстанції з заявою про об`єднання всіх заявлених ним позовних вимог в одне провадження, проте суд першої інстанції цього питання під час розгляду даної справи не вирішив, ухвалу про відмову в об`єднанні в одному провадженні даної справи № 686/9661/20 та справи № 686/16213/21 не виносив. Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції не врахував всі обставини справи, зокрема наявність між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 правовідносин з позики коштів, які підтверджені договором позики від 26 грудня 2015 року, який на даний час не виконаний, незважаючи на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 20 вересня 2017 року про стягнення боргу в розмірі 984 368, 26 грн. Саме під час примусового виконання цього рішення суду і стало відомо про укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 в якості забезпечення зобов`язання за договором позики від 21 жовтня 2014 року щодо повернення грошової суми в розмірі 560 000 грн., проте справжність цього боргового зобов`язання ніхто не перевіряв. В подальшому, 19 грудня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , таким чином єдине майно на яке могло бути звернуто стягнення на виконання рішення суду вибуло із власності боржника ОСОБА_4 , внаслідок його незаконних дій. Посилається представник апелянта, що Договір іпотеки від 21 жовтня 2014 року за реєстровим № 3348 було посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького міськрайонного нотаріального округу Лучковською Т.М., в ньому зазначено, що грошові кошти у розмірі 560 000 грн. по договору позики від 21 жовтня 2014 року підлягають поверненню до 21 квітня 2015 року. За змістом п. 1.4 даного Договору, згідно звіту про оцінку майна № 01/2010 від 20 жовтня 2014 року ТзОВ «Експерт», вартість предмета іпотеки становить 941 480 грн., а сторони визначили його вартість у сумі 600 000 грн. Отже вартість спірної квартири станом на 20 жовтня 2014 року становила 941 480 грн. 24 червня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Хмельницького міськрайонного нотаріального округу Лучковської Т.М. із заявою, за змістом якої просив передати ОСОБА_4 вимогу щодо повернення грошових коштів у розмірі 727 638 грн. протягом тридцятиденного строку, а у випадку невиконання має намір вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки. 29 липня 2016 року приватним нотаріусом Хмельницького міськрайонного нотаріального округу Лучковською Т.М. на підставі ст. 84 Закону України «Про нотаріат» видано свідоцтво, зареєстроване у реєстрі за № 1908, яким посвідчено заяву ОСОБА_3 про те, що 24 червня 2016 року ОСОБА_4 передано заяву, у якій ОСОБА_3 вимагав повернути грошові кошти у розмірі 727 638 грн. протягом тридцяти денного строку, а у випадку невиконання вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки. 29 липня 2016 року державним реєстратором приватним нотаріусом Хмельницького міськрайонного нотаріального округу Лучковською Т.М. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на майно, індексний номер: 30708988, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності за номером 15660245 від 29.07.2016 р. про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 93,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомості 01. Проте вчиняючи вказані нотаріальні дії, нотаріусом не було перевірено наявність поданих документів за переліком, передбаченим п. 46 Порядку № 868, необхідних для реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, оскільки встановивши відсутність доказів на підтвердження виконання іпотекодержателем обов`язку щодо надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, що унеможливило встановлення нотаріусом завершення тридцяти денного строку, для проведення подальших дій щодо предмета іпотеки, вказані порушення призвели до здійснення державної реєстрації права власності на іпотечне майно. Крім того, внаслідок незаконно укладеного договору купівлі-продажу вказану квартиру було продано за 96 300 грн, що не відповідаю її реальній ринковій вартості. Таким чином, ОСОБА_4 , маючи свідомий намір на ухилення від виконання своїх грошових зобов`язань ще на момент укладення договору позики грошей 26.12.2015 року, шляхом укладення договору іпотеки за допомогою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вивів із приватної власності майно відразу після закінчення терміну повернення грошових коштів по договору позики від 26.12.2015 року, уклавши 19.12.2016 року фіктивний договір купівлі-продажу.

З огляду на доводи викладені в апеляційні скарзі представник ОСОБА_5 - адвокат Воронков В.О. просив скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 листопада 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом встановлено, що 21 жовтня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в простій письмовій формі було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_4 560 000 грн. на строк до 21 квітня 2015 року, які останній до вказаного терміну зобов`язався повернути позикодавцю.

В забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань за договором позики в цей же день 21 жовтня 2014 року між ОСОБА_3 як іпотекодержателем та ОСОБА_4 як іпотекодавцем було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодавець в якості забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем за договором позики від 21.10.2014 р. стосовно повернення грошової суми у розмірі 560 000 грн. передає Іпотекодержателю предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 .

За змістом п. 1.4 договору згідно звіту про оцінку майна № 01/2010 від 20.10.2014 р. ТОВ «Експерт» вартість предмета іпотеки становить 941 480 грн. Вартість предмета іпотеки визначається сторонами у сумі 600 000 грн.

Відповідно до розділу 5 договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання іптекодавцем умов договору позики, в тому числі і шляхом прийняття предмету іпотеки у власність іпотекодержателя в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку».

26 грудня 2015 року між громадянином Турецької Республіки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в простій письмовій формі було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_7 передав у власність ОСОБА_4 750000 грн, що по курсу НБУ складає 30000 доларів США строком до 01 листопада 2016 року.

За умовами договору ОСОБА_4 зобов`язаний повернути позикодавцю вказану суму позики в строку до 01 листопада 2016 року.

В зв`язку з невиконанням ОСОБА_4 умов договору позики від 21 жовтня 2014 року щодо повернення грошових коштів у визначений договором строк - до 21 квітня 2015 року позичальнику ОСОБА_3 , останній 24 червня 2016 року звернувся до приватного нотаріуса Хмельницького міськрайонного нотаріального округу Лучковсько.їю Т.М. із заявою, за змістом якої просив передати ОСОБА_4 вимогу щодо повернення грошових коштів у розмірі 727638 грн. протягом тридцяти денного строку, а у випадку невиконання має намір вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

24 червня 2016 року приватний нотаріус Хмельницького міськрайонного нотаріального округу Лучковська Т.М. листом направила ОСОБА_4 вимогу ОСОБА_3 щодо повернення грошових коштів у розмірі 727638 грн. протягом тридцятиденного строку з попередженням, що у випадку невиконання буде звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації за ОСОБА_3 права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 у порядку, встановленому ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку».

Вказаний лист нотаріуса був отриманий ОСОБА_8 27 червня 2016 року, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням.

В зв`язку з невиконанням ОСОБА_8 своїх зобов`язань за договором позики і після отримання листа нотаріуса від 24 червня 2016 року. приватним нотаріусом Хмельницького міськрайонного нотаріального округу Лучковською Т.М. 29 липня 2016 року на підставі ст.84 Закону України «Про нотаріат» видано свідоцтво, зареєстроване у реєстрі за № 1908, яким посвідчено що, заяву ОСОБА_3 від 24 червня 2016 року передано ОСОБА_8 , в якій ОСОБА_3 вимагав повернути грошові кошти у розмірі 727638 грн. протягом тридцяти денного строку, а у випадку невиконання вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

29 липня 2016 року державним реєстратором приватним нотаріусом Хмельницького міськрайонного нотаріального округу Лучковською Т.М. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на майно, індексний номер: 30708988, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності за номером 15660245 від 29.07.2016 р. про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 93,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомості 01.

19 грудня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_1 .

Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Лучковською Т.М. та зареєстровано в реєстрі за № 3309. Право власності ОСОБА_1 на квартиру зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.12.2016 року, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 76228673.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 вересня 2017 року в зв`язку з невиконанням ОСОБА_4 умов договору позики від 26 грудня 2015 року щодо повернення грошових коштів у визначений договором строку - до 01 листопада 2016 року стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 заборгованість за договором позики в загальній сумі 984368,26 грн. та судовий збір в сумі 8000 грн.

На виконання даного рішення стягувану 15 листопада 2017 року було видано виконавчий лист, який ним був звернутий до виконання до Ізмаїльського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області від 08.12.2017р. відкрито виконавче провадження ВП № 55345911 на примусове виконання вищезазначеного рішення.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За нормами ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

В той же час згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Нормами ст. 4 ЦПК України, передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 4 ЦПК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу за відсутності підстав для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи свій позов позивач посилається на те, що оспорювані правочини були укладені з метою ухилення ОСОБА_8 від виконання своїх грошових зобов`язань по договору позики від 26.12.2015 року та в подальшому неможливістю примусового виконання рішення щодо стягнення грошових коштів по договору позики від 26.12.2015 року шляхом реалізації нерухомого майна боржника.

Однак як встановлено судом договір позики та договір іпотеки між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були укладені 21 жовтня 2014 року з терміном повернення коштів до 21 квітня 2015 року, а договір позики між позивачем та ОСОБА_8 , був укладений 26 грудня 2015 року зі строком повернення коштів до 01 листопада 2016 року, тобто через рік і 2 місяці після укладення оспорюваних правочинів, а реалізація ОСОБА_3 свого права іпотекодержателя шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та реєстрація права власності на іпотечне майно за ОСОБА_3 були вчинені 29 липня 2016 року, тобто до завершення строку повернення ОСОБА_8 коштів ОСОБА_2 та відповідно виникнення в ОСОБА_8 обов`язку щодо повернення коштів позивачу.

Крім того судове рішення про примусове стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 коштів за договором позики було ухвалено лише 20 вересня 2017 року.

При цьому позивачем не доведено, що, укладаючи в 2014 році з ОСОБА_3 договір позики та договір іпотеки, ОСОБА_8 , передбачав укладення в майбутньому в 2015 році з позивачем договору позики та таким чином готувався та створював умови для уникнення повернення коштів.

Достеменних та переконливих доказів з цього приводу суду позивачем надано не було.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що укладення оспорюваних правочинів та вчинення відповідних реєстраційних дій про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на предмет іпотеки жодним чином не порушує права самого позивача, з тих підстав, що його правовідносини за договором позики від 26 грудня 2015 року виникли вже після укладення договору позики та договору іпотеки між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та жодним чином не можуть містити ознаки фіктивності, передбачені нормами ст. 234 ЦК України, на які як на підставу своїх позовних вимог посилається відповідач.

Доводи апеляційної скарги, жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції щодо не порушення прав позивача оспорюваними правочинами та послідуючими реєстраційними діями.

В апеляційній скарзі не наведено відповідних доказів, які не були враховані судом при ухваленні судового рішення про відмову в позові саме з цих підстав.

В зв`язку з вищевикладеним щодо не порушення прав позивача оспорюваними правочинами та послідуючими реєстраційними діями суд не приймає до уваги інші доводи апелянта, а саме що суд не об`єднав в одне провадження цивільні справи № 686/9661/20 та № 686/16213/21, не виконання на даний час рішення Хмельницького міськрайонного суду від 20 вересня 2017 року про стягнення боргу в розмірі 984 368, 26 грн. під час якого підлягало звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 як власність ОСОБА_8 , порушення державного нотаріуса при вчинення відповідних реєстраційних дій

З вищевказаних в мотивувальній частині підстав суд відхиляє також посилання апелянта, що ОСОБА_4 , маючи свідомий намір на ухилення від виконання своїх грошових зобов`язань ще на момент укладення договору позики грошей 26.12.2015 року, за допомогою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вивів із приватної власності майно, так як такі твердження не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Крім того сам ОСОБА_1 та його представник послідовно пояснювали що квартира була придбана для проживання ОСОБА_1 та його сім`ї, в якій сам ОСОБА_1 та його сім`я з часу придбання квартири та по даний час проживають .

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , поданою його представником - адвокатом Воронковим Володимиром Олексійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 жовтня 2022 року.

Судді А.М.Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова