Провадження №22-ц/812/829/22
Ухвала

Іменем України

07 листопада 2022 року м. Миколаїв справа № 490/10148/21

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Серебрякової Т.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Ткаченко Н.Ю.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2022 року, за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі АТ «Українська залізниця») про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач зазначав, що він працював у виробничому підрозділі «Дирекція залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій», складачем поїздів станції Миколаїв-Вантажний.

13 грудня 2021 року його було ознайомлено із наказом за підписом начальника дирекції від 13 грудня 2021 року №ДН5-01/232 «Про відсторонення від роботи». Вказаним наказом його відсторонено від роботи з 14 грудня 2021 року до моменту усунення причин відсторонення, не допущено до робочого місця, на час відсторонення від роботи нарахування заробітної плати не здійснювалося.

Зазначений Наказ виданий на підставі ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04 жовтня 2021 року №2153, пунктом 416 Постанови КМУ від 09 грудня 2020 року №1236. При цьому жодних письмових попереджень про можливе відсторонення позивач не отримував.

Наказ не містить відомостей щодо його відмови здійснити щеплення.

Підставою відсторонення від роботи є посилання на акт від 13 грудня 2021 року, в якому позивач надав письмові пояснення, що записаний до лікаря на обстеження.

Посилаючись на те, що вказаний наказ є протиправним, оскільки суперечить положенням статтям 1,3,6,8,19,64 Конституції України, статті 46 Кодексу законів про працю України, статті 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», позивач просив визнати протиправним та скасувати наказ від 13 грудня 2021 року №ДН5-01/232 про відсторонення ОСОБА_1 - складача поїздів станції Миколаїв-Вантажний (табл. №0211) від роботи з 14 грудня 2021 року без нарахування заробітної плати та зобов`язати відповідача АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» нарахувати та виплатити йому середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 14 грудня 2021 року до часу фактичного виконання судового рішення, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним наказ № ДН5-01/232 від 13 грудня 2021 року АТ «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Одеська залізниця» про відсторонення від роботи ОСОБА_1 без нарахування заробітної плати (середнього заробітку). Стягнуто з АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська Залізниця» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 14 грудня 2021 року по 14 лютого 2022 року в розмірі 22 612 грн. 20 коп. без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів, судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. та витрати на правов у допомогу в розмірі 3000 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 11 306 грн. 10 коп. без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не зміг переконливо довести, що обмежувальний захід, у виді відсторонення ОСОБА_1 від роботи, і який мав для позивача негативні наслідки, сприяв досягненню заявленої державними органами мети запобіганню зараженню вірусом населення України. З огляду на це, оспорюваний Наказ про відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності вакцинації від COVID-19, суперечить статті 14 Конвенції у поєднанні зі статтею 8 (право на приватне життя) та ст.1 Протоколу №1, а тому вимоги позивача про визнання незаконним наказу відповідача від 13 грудня 2021 року № ДН-5-01/232, в частині відсторонення позивача від роботи підлягали задоволенню.

Разом з тим, суд зробив висновок про те, що наказом № ДН5-01/53 від 14 лютого 2022 року «Про допуск до роботи» позивача на підставі особистої заяви та висновку лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації відповідно до п. 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 №1236 допущено до роботи з 15 лютого 2022 року. Визнано таким, що втратив чинність, наказ виробничого підрозділу "Дирекція залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій від 13 грудня 2021 року № ДН5-01/232 «Про відсторонення до роботи», а тому вимоги про скасування оспорюваного наказу задоволенню не підлягають за відсутністю предмету спору у вказаній частині на час вирішення справи в суді.

Визначаючись з сумою середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача, суд виходив з того, що строк вимушеного прогулу слід рахувати з дати відсторонення, а саме з 14 грудня 2021 року по 14 лютого 2022 року, який складав рівно два місяці.

Для обчислення середньої заробітної плати суд взяв до уваги довідку про доходи.

Виходячи з викладеного, розрахована судом сума стягнутого на користь позивача середнього заробітку становить 22 612 грн. 20 коп. (11306.10 х 2) без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів.

Крім того, суд дійшов висновку про доведеність витрат позивача на правничу допомогу в сумі 3000 грн. та вважав їх співмірними зі складністю та об`ємом виконаної роботи, такою, що підтверджена належними та допустимими доказами розрахунку таких витрат.

В апеляційній скарзі, поданій 25 серпня 2022 року, АТ «Українська залізниця» просило рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що наказом МОЗ України від 01 листопада 2021 року №2393 затверджено зміни до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (затверджений наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року №2153), доповнено зазначений перелік пунктами 4-6 та включено, зокрема, працівників підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою КМУ від 04 березня 2015 року №83. Наказ №2393 зареєстрованого Міністерством юстиції України 08 листопада 2021 року за №1452/37074. Наказ №2393 набрав законної сили 09 грудня 2021 року.

Постановою КМУ від 20 жовтня 2021 року № 1096 доповнено пунктом 41-6 постанову КМУ від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» та зобов`язано керівників державних органів (державної служби), керівників підприємств, установ та організацій забезпечити відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19.

При виданні оспорюваного наказу, відповідач керувався вимогами статті 46, частиною 2 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частиною третьою статті 5 Закону України «Про державну службу», що не було враховано судом.

Тобто роботодавцем виконані зазначені вимоги закону та підзаконних актів. Таке, на думку, відповідача, є підставою для висновку про помилковість судового рішення та його скасування.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача заперечувала доводи апеляційної скарги та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін. Крім того зазначала, що ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 07 вересня 2022 року справа у подібних правовідносинах (№130/3548/22) прийнята та призначена до розгляду на 09 листопада 2022 року, а тому вважає за доцільне зупинити провадження у цій справі.

Від представника АТ «Українська залізниця» 01 листопада 2022 року надійшла заява про проведення розгляду справи без їх участі.

04 листопада 2022 року представник позивача адвокат Істоміна К.В. подала клопотання про зупинення провадження у даній справі до ухвалення остаточного рішення Великої Палати Верховного Суду у вищезазначеній аналогічній справі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2022 року справу № 130/3548/21 (провадження №14-82цс22) за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Вінницького апеляційного суду від 04 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати, передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Передаючи справу № 130/3548/21 на розгляд Великої Палати, Верховний Суд посилався на те, що існує необхідність формування єдиної правозастосовчої практики у справах про відсторонення працівників від роботи з підстав їх відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19 для забезпечення розумної передбачуваності судових рішень, а тому справа містить виключну правову проблему і її вирішення необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, а також задля запобігання судових помилок, які у подальшому не могли б бути виправлені відповідно до процесуального законодавства внаслідок неможливості касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах.

Згідно вище зазначеної справи позивач звернулась до суду з позовом до АТ«Укрзалізниця» посилаюсь на те, що у грудні 2021 року відповідачем було вручено наказ про відсторонення роботи з підстав відсутності щеплення від респіраторної хвороби СОVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Наказ мотивований тим, що оскільки у неї відсутнє відповідне щеплення та відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України відповідач відсторонює її від роботи. Позивач просила скасувати наказ №432/ОД від 10 грудня 2021 року, поновити її на роботі та стягнути з відповідача заробітну плату за період відсторонення від роботи, допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за один місяць.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 07 вересня 2022 року № 130/3548/21 справу прийнято до розгляду.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Провадження у справі зупиняється до закінчення перегляду іншої справи в касаційному порядку (пункт 14 частини 1 статті 253 ЦПК України).

Виходячи з викладеного, встановивши, що правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, є подібними до правовідносин у зазначеній справі №130/3548/21, колегія дійшла висновку про наявність підстав для зупинення провадження у даній цивільній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи №130/3548/21 за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати.

Керуючись пунктом 10 частини1 статті 252, статтями 253,261,368,381 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Зупинити провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2022 року, за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи №130/3548/21 за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: О.О. Ямкова

Т.В. Серебрякова

Повний текст ухвали виготовлено 07 листопада 2022 року.