ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 632/1358/21 Номер провадження 22-ц/814/2901/22Головуючий у 1-й інстанції Росоха А.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників справу за апеляційною скаргою адвоката Лук`янової Катерини Володимирівни, представника ОСОБА_1 , на заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 23 вересня 2021 року (час ухвалення судового рішення не зазначений; дата складання повного текста судового рішення 23 вересня 2021 року) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в:

У липні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вказаним позовом, просило ухвалити рішення, яким стягнути із ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 332,75 грн, яка складається з: 9 151,23 грн - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання і 1 181,52 грн три відсотки річних від простроченої суми.

Заявлені вимоги обгрунтовані тим, що 27.04.2011 року відповідач підписала заяву № б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 5 600,00 грн. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

У порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконувала.

Рішенням Третейського суду при Асоціації «Дніпровський банківський союз» від 18 серпня 2014 року із відповідача стягнута заборгованість за кредитним договором у сумі 14 098,10 грн.

Оскільки рішення суду про стягнення заборгованості не припинило договірних відносин, то за період з 07 серпня 2014 року по 30 квітня 2021 року на суму простроченного грошового зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України банком нараховані інфляційні втрати і три відсотки річних.

Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 23 вересня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.04.2011 року за період з 07.08.2014 року по 30.04.2021 року у розмірі 10 332 грн 75 коп., яка складається з: 9151,23 індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 1 181,52 грн 3% річних від простроченої суми.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12 січня 2022 року заяву адвоката Лук`янової К.В., представника ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Адвокат Лук`янова К.В., представник ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд безпідставно відмовив у перегляді заочного рішення, оскільки відповідач за місцем реєстрації тривалий не проживає, повістку-виклик до суду отримала її мати, яка не повідомила відповідача про цей факт, у зв`язку з чим остання була позбавлена можливості заперечити проти позову.

З посиланням на постанови Верховного Суду у справах з подібними правовідносинами і фактичними обставинами стверджується, що банк пропустив трирічний строк для звернення до суду, так як рішення третейського суду ухвалено 18 серпня 2014 року, отже останній день для звернення до суду з такою вимогою є 18 серпня 2017 року.

Звертається увага, що у справі відсутні докази того, що відповідач була ознайомлена з істотними умовами укладеної угоди.

Відзив на апеляційну скаргу судом не отриманий.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2022 справу передано в провадження колегії суддів Харківського апеляційного суду.

Вирішуючи питання відкриття апеляційного провадження, встановлено, що апеляційна скарга на рішення місцевого суду не відповідала вимогам п.3 ч.4 ст. 356 ЦПК України, апеляційна скарга подана без оплати судового збору, або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року апеляційну скаргу адвоката Лук`янової К.В., представника ОСОБА_1 , залишено без руху з підстав несплати судового збору.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 01.08.2022 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 27.04.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 5 600,00 грн.

Рішенням третейського суду при Асоціації «Дніпровський банківський союз» від 18 серпня 2014 року стягнуто із ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором №SAMDN1982 від 27 квітня 2011 року в сумі 14 098,10 грн.

Згідно розрахунку Банка за період з 07.08.2014р. по 30.04.2021р. відповідачу нарахована заборгованість у розмірі 10 332,75 грн, яка складається з наступного: 9 151,23 грн - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 1 181,52 грн - 3 % річних від прострочення суми.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин, на які посилався Банк у підтвердження заявлених вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

За змістом положень ст.12, ст.13, ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) не звільняє учасника справи від обов`язку доказування обставин, на які він посилається у підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги або заперечення позову (ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ця справа розглянута судом першої інстанції без участі відповідача.

Зміст рішення суду не відповідає вимогам ст.264, ст.2656 ЦПК України, оскільки у ньому (рішенні) просто частково відтворений зміст позовної заяви.

Перевіряючи доводи позовної заяви у відповідності до вимог ст.89 ЦПК України, апеляційний суд керується такими міркуваннями.

У позовній заяві (а.с.6) стверджується, що рішенням третейського суду від 18 серпня 2014 року з відповідача стягнута заборгованість у сумі 14 098,10 грн. яка нарахована за станом на 30 травня 2014 року.

Наведена обставина підтверджена копією рішення третейського суду при Асоціації «Дніпровський банківський союз» від 18 серпня 2014 року (а.с.12), зі змісту якого убачається, що стягнута сума заборгованості нарахована за станом на 30 травня 2014 року і включала в себе як заборгованість за тілом кредита, так і нараховані відсотки та штрафні санкції, при цьому у рішенні суду не розшифрований зміст заборгованості, тобто не зазначений розмір заборгованості по тілу кредита, розмір процентів і штрафних санкцій.

Матеріали справи не містять даних (доказів) про виконання чи невиконання рішення третейського суду.

Далі у позові з посиланням на ч.2 ст.625 ЦК України стверджується, що сума простроченої заборгованості становить 25 850 грн 70 коп.

Потім у позові зазначається, що заборгованість (логічно припустити на суму 25 850 грн 70 коп.) розрахована за період з 07 серпня 2014 року по 30 квітня 2021 року.

Із долученого до позову розрахунку (а.с.14-17) вбачається, що інфляційні втрати і три відсотки річних нараховані на прострочену суму заборгованості у розмірі 5 850 грн 70 коп.

При цьому, перевіркою правильності математичних дій встановлено, що дійсно інфляційні втрати і три відсотки пораховані саме від суми 5 850 грн 70 коп.

Ні позовна заява, ні долучені до неї письмові документи не містять даних про те, з чого складається прострочена сума заборгованості у розмірі 25 850,70 грн (зазначена у позові) і прострочена сума заборгованості у розмірі 5 850, 70 грн (зазначена у розрахунку), тобто позивач не підтвердив належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.77 ст.80 ЦПК України) походження і розмір простроченої суми заборгованості, на яку нараховані інфляційні втрати і три відсотки річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

У виписці по рахунку (а.с.18-22) такі цифри як «25 850,70» і «5 850, 70» відсутні.

Наведене у сукупності свідчить про недоведеність розміру простроченої заборгованості 25 850,70 грн чи 5 850, 70 грн, на яку нараховані інфляційні втрати і три відсотки річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, отже позовні вимоги є необґрунтованими і не можуть бути задоволені.

Оскільки у позові слід відмовити за недоведеністю, то відсутня необхідність перевірки фактів, пов`язаних з дотриманням строку позовної давності.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Лук`янової Катерини Володимирівни, представника ОСОБА_1 , задовольнити.

Заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 23 вересня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог.

Акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» відмовити за недоведеністю у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 02 листопада 2022 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов