Єдиний унікальний номер судової справи: 487/3827/15-ц
Провадження № 22-ц/812/882/22 Суддя - доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2022 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Базовкіної Т.М., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Стрілець К.О.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про зупинення провадження у справі апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 серпня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Павлової Ж.П., в приміщенні того ж суду по справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 08 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № 13МК/2008, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 60 000,00 доларів США строком до 09 квітня 2014 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядки, встановлених кредитним договором.

Крім цього, з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, між Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 строків погашення заборгованості за кредитним договором станом на 27 березня 2015 року утворилась заборгованість, в розмірі 70 428,71 доларів США, яка складається з: 26 479,59 доларів США - заборгованість за кредитом; 27 168,73 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 16780,39 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Посилаючись на невиконання відповідачами належним чином зобов`язань за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 13МК/2008 від 08 квітня 2008 року у розмірі 70 428,72 доларів США, що складає 1 655 778,97 грн.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 серпня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 70 428,72 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 1 655 778,97 грн. за кредитним договором № 13МК/2008 від 08 квітня 2008 року. Вирішено питання про судові витрати.

У квітні 2020 року не погодившись із зазначеним заочним рішенням суду, відповідачка ОСОБА_2 через свого представника адвоката Гордейчук Ю.О. звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва із заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2020 року заочне рішення від 07 липня 2015 року скасовано та призначено справу до судового розгляду.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 серпня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що з часу прострочення сплати періодичного платежу відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого ч.4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом. Тобто, банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором з 10 грудня 2008 року) пред`явити вимоги до поручителя. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України. Відповідно до п. 11 договору поруки від 08 квітня 2008 року, порука припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, а зобов`язання за договором поруки виникло 10 грудня 2008 року, з моменту невнесення позичальником ОСОБА_1 чергового платежу за умовами кредитного договору, тому закінчення п`ятирічного терміну відбулось 10 грудня 2013 року, у зв`язку з чим позивач неправомірно звернуся до суду 25 травня 2015 року з позовною заявою про стягнення заборгованості, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення з відповідачів заборгованості.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просило рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції безпідставно та невмотивовано відмовлено у задоволенні позову в частині вимог щодо основного боржника ОСОБА_1 . Також зазначено, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо зупинення поруки в повному обсязі та не врахував, що згідно п. 12 договору поруки від 8 квітня 2008 року, порука за даним договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Разом з тим, в апеляційній скарзі міститься клопотання про зупинення апеляційного провадження до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/4518/16, посилаючись на те, що правовідносини у вказаній справі є аналогічними з даною справою.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_2 просила суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та зазначила, що між Банком та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду від 19 липня 2019 року №1 за кредитним договором №13МК/2008, внаслідок чого до договору були внесені суттєві зміни, змінена сума кредиту, валюта кредиту та строки повернення. Виконавчі провадження по даній цивільній справі були закриті за заявою позивача. На час подання відзиву заборгованість за кредитним договором відсутня. Окрім того, умови додаткової угоди за кредитним договором підписаної між банком та основним боржником не були узгоджені з поручителем, як і не було підписано додаткової угоди з поручителем на зміну основних умов договору, таких як сума та валюта договору.

У судове засідання сторони не з`явилися, про місце й час розгляду справи повідомлені належним чином. Від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

Вивчивши клопотання про зупинення провадження, колегія суддів вважає його таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля.

Частинами 1-4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частинами 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Також, у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Ухвалою від 29 червня 2022 року Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду передав справу №910/4518/16 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерхім-БТВ» до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про банкрутство на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Мотивуючи підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив про наявність різного підходу щодо визначення періоду нарахування таких кредиторських вимог.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначає про наявність невирішеної на даний момент виключної правової проблеми щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, які виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, з огляду на наявність різного підходу щодо визначення періоду нарахування таких кредиторських вимог.

Так, у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 13 грудня 2018 року у справі № 913/11/18, з якого слідувало, що у випадку узгодження сторонами в кредитному договорі строку нарахування процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості до таких відносин не застосовується правило виплати процентів лише в межах погодженого сторонами строку кредитування, встановлене абзацом другим частини першої статті 1048 ЦК України.

Натомість у постанові від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17 Велика Палата Верховного Суду визнала правомірним нарахування процентів за користування кредитом по день фактичного повернення кредиту, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів.

Додатково Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зауважує, що Рішенням Конституційного Суду України від 22 червня 2022 року у справі №3-188/2020(455/20) перевірявся на відповідність Конституції України припис першого речення частини першої статті 1050 ЦК України, згідно з яким якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із положеннями п. 10 ч.1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Подібними є правовідносини, у яких тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання.

Як вбачається із матеріалів даної справи позивач просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 70 428,71 доларів США, яка складається з: 26 479,59 доларів США - заборгованість за кредитом; 27 168,73 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 16780,39 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором станом на 27 березня 2015 року, тобто після закінчення строку дії кредитного договору.

Отже, наведе свідчить проте, що правовідносини у цій справі є подібними до правовідносин у справі № 910/4518/16.

Згідно з п.14 ч.1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої ст. 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне клопотання задовольнити та зупинити апеляційне провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №910/4518/16 (провадження №12-16гс22).

Керуючись п.10 ч.1 ст. 252, ст. ст.253, 260, 368, 381 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Клопотання задовольнити.

Зупинити апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 серпня 2022 року, ухвалене по справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/4518/16 (провадження №12-16гс22).

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: Т.М. Базовкіна

В.І. Темнікова

Повний текст ухвали складено 03 листопада 2022 року.