Провадження № 2/359/1067/2022
12 жовтня 2022 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Яковлєвої Л.В.,
при секретарі Русан А.М.,
розглянувши y відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору : Орган опіки і піклування - Служба у справах дітей та сім"ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини,-
12 листопада 2021 року представник позивача ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, яким просить суд : визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за місцем її проживання.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 05 травня 2011 року, який розірвано 03 лютого 2016 року заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області. Від даного шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час відповідач участі у вихованні сина не приймає, з дитиною спілкується дуже рідко. Водночас, систематично чинити перешкоди позивачу у питаннях, пов`язаних з вихованням дитини, що потребують погодження обох батьків, зокрема, ненадання дозволу на виїзд дитини за кордон на відпочинок, або надання такого дозволу з умовами, що пов`язані виключно з його особистими інтересами. Після розірвання шлюбу позивач займається вихованням сина, піклується про його здоров`я, духовний, моральний розвиток, створює належні умови для його розвитку. Сторони не дійшли згоди щодо визначення місця проживання дитини. У зв`язку з цим, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 19 листопада 2022 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.
12 липня 2022 року ухвалою суду підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість представник позивача на електронну адресу суду направила заяву, якою позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, розгляд справи просила здійснити у її відсутність.
Відповідач про причини неявки суду не повідомив, заяв, клопотань чи відзиву на позов до суду не подав.
Представник третьої особи подав до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, а також надали суду висновок про визначення місця проживання дитини, який просили врахувати при вирішенні справи по суті.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно вимог ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і представник позивача.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Відповідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року (серія А, №303А, п.2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Судом встановлено, що 05 травня 2011 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданого Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї.
Від даного шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області.
03 лютого 2016 року заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Судом також встановлено, що 23 квітня 2018 року Деснянським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 червня 2020 року збільшено розмір аліментів та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. щомісячно.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.
З матеріалів позову вбачається, що після розірвання шлюбу між сторонами, їхній син ОСОБА_4 зареєстрований та проживає разом матір`ю за адресою : АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, наданою Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА за № 32684875 від 21.08.2018 року.
Згідно довідки школи І-ІІІ ступенів № 213 Деснянського району міста Києва Управління освіти Деснянської РДА в місті Києві за № 02-04/454 від 10.10.2021 року, ОСОБА_4 навчається у 3-А класі школи І-ІІІ ступенів № 213 Деснянського району міста Києва.
Згідно характеристики, наданої школою І-ІІІ ступенів № 213 Деснянського району міста Києва Управління освіти Деснянської РДА в місті Києві за № 02-04/453 від 20.10.2021 року, ОСОБА_4 зарекомендував себе як старанний, працелюбний учень. За характером спокійний, врівноважений, доброзичливий. Дотримується правил поведінки. Мама хлопчика ОСОБА_1 приділяє належну увагу вихованню, розвитку і навчанню сина. Хлопчик доглянутий, має все необхідне для навчання. Батько хлопчика за період навчання в школу не приходив, з вчителями не спілкувався.
Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України).
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно положень ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
При цьому, поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування.
Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з липня 2011 року працює у ТОВ «Авіаційна компанія «Роза вітрів» на посаді бортпровідника, а з березня 2018 року - старшого бортпровідника. Зарекомендувала себе як дисциплінований і надійний працівник, кваліфікований фахівець, спокійна, врівноважена та неконфліктна.
Служба у справах дітей та сім"ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації надала суду висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, згідно якого вбачається, що служба вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , посилаючись на те, що на засіданні комісії батько дитини не заперечував проти визначення місця проживання сина разом з матір`ю.
Суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що визначення місця проживання дитини з матір`ю, не позбавляє права відповідача, як батька, відвідувати дитину, спілкуватися з нею, здійснювати свої батьківські обов`язки та доглядати за дитиною за місцем проживання позивача.
Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.
Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
На переконання суду, а також з огляду на характеристику матері, забезпеченість житлом, моральні якості, відношення до дитини, а також зважаючи на те, що дитини з 2016 року проживає разом з матірю, - місцем проживання дитини на даний час доцільно визначити з його матірю - позивачем у справі.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити в повному обсязі.
Частиною 1 та п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по оплаті судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп.
Керуючись ст.ст. 3, 110-112, 114, 109, 41, 161, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 83, 200, 258, 206, 263, 265, 268, 354, 430 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору : Орган опіки і піклування - Служба у справах дітей та сім"ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини - задовольнити.
Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП - НОМЕР_1 ) за місцем її проживання.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 (нуль) копійок.
Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Ватутінським РУ ГУ МВС України в місті Києві 23 жовтня 2001 року, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 .
Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_5 виданий Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області 27.04.1999 року, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_6 .
Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст заочного рішення суду виготовлено 12 жовтня 2022 року.

Суддя Л.В. Яковлєва