Номер провадження: 22-ц/813/7638/22
Справа № 523/6344/21
Головуючий у першій інстанції Далеко К.О.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д., Дришлюка А.І.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Хайнака Валерія Даниловича в інтересах ОСОБА_1 на додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 липня 2022 року за заявою адвоката Слободяника Олексія Ігоровича в інтересах ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом адвоката Слободяника Олексія Ігоровича в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в:

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2022 року позов адвоката Слободяника Олексія Ігоровича в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування задоволено. Суд визнав за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) право власності, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на майно, перелік якого наведений у рішенні суду.

Адвокат Слободяник Олексій Ігорович в інтересах відповідача ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №523/6344/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, яким просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 гривень.

В обґрунтування поданої заяви, адвокатом Слободяником О.І. надано: Договір про надання професійної правової допомоги від 15.11.2020 №15/11/20; Додаткову угоду №1 від 01.04.2021 до Договору №15/11/20 про надання професійної правничої допомоги; Акт здачі-приймання наданих послуг від 01.06.2022 за Додатковою угодою №1 до Договору №15/11/20; Детальний опис робіт виконаних адвокатом Слободяником О.І. в рамках договору №15/11/20 про надання правничої допомоги від 15.11.2020; квитанції в підтвердження оплати за Договором №15/11/20.

Позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат Слободяник О.І. до судового засідання не з`явились, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Заявою від 07.07.2022 адвокат Слободяник І.В. просив розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення без його та довірителя участі.

Відповідач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 , під час ознайомлення із матеріалами справи №523/6344/22, отримав особисто 10.06.2022, в приміщенні суду, заяву про ухвалення додаткового рішення по справі, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою. Також, про дату розгляду заяви судом повідомлений адвокат Хайнак В.Д., шляхом направлення йому смс-повідомлення на номер його телефону. Крім того, заява про ухвалення додаткового рішення суду направлялась адвокатом Слободяником О.І. відповідачу ОСОБА_1 01.06.2022 року, разом із направленням відповідної заяви до суду, що підтверджується повідомленням кур`єрської служби доставки. Причини неявки до суду ні відповідач ОСОБА_1 , ні його представник адвокат Хайнак В.Д., суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подали, як і заперечень на заяву.

Додатковим рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 липня 2022 року заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката Слободяника О.І., про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу по цивільній справі №523/6344/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задоволено. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму витрат на правову допомогу по цивільній справі №523/6344/21 у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

В апеляційній скарзі адвокат Хайнак Валерій Данилович в інтересах відповідача ОСОБА_1 просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Справа розглядається без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та за відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони по справі сповіщені належним чином, при цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки додаткове рішення суду постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

У частині 1 статті 133 ЦПК України зазначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України).

Частинами 24 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як зазначено у частинах 2 та 3 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Судом першої інстанції встановлено, що докази витрат на правничу допомогу, подані представником позивача у встановлений частиною 8 статті 141 ЦПК України п`ятиденний строк, після ухвалення рішення суду, оскільки надіслані поштою до суду 01 червня 2022 року. В свою чергу, заява про надання доказів сплати судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, була заявлена адвокатом Слободяником О.І. у судовому засіданні 27.05.2022 до закінчення судових дебатів.

Згідно даних Єдиного Реєстру Адвокатів України, доступ до якого загальнодоступний, ОСОБА_5 являється адвокатом, згідно свідоцтва від 03.10.2006 за №1487.

На підтвердження витрат на правничу допомогу, представник позивача ОСОБА_2 адвокат Слободяник О.І. надав: договір про надання професійної правової допомоги від 15.11.2020 за №15/11/20; додаткову угоду №1 від 01.04.2021 до Договору №15/11/20 про надання професійної правничої допомоги; акт здачі-приймання наданих послуг від 01.06.2022 за Додатковою угодою №1 до Договору №15/11/20; Детальний опис робіт виконаних адвокатом Слободяником О.І. в рамках договору №15/11/20 про надання правничої допомоги від 15.11.2020; квитанції в підтвердження оплати за Договором №15/11/20.

Відповідно до Додаткової угоди №1 від 01.04.2021 до Договору №15/11/20 про надання професійної правничої допомоги від 15.11.2020, сторони за взаємною згодою вирішили доповнити обсяг та зміст професійної правничої допомоги за Основним договором наступною правничою допомогою: представництво інтересів клієнта в Суворовському районному суді м. Одеса по справі за позовом клієнта до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування. Розмір гонорару Адвоката за професійну правничу допомогу, передбачену п. 1 даної Додаткової угоди, складає 15 000 гривень. Гонорар повністю сплачується Клієнтом не пізніше 20 днів після ухвалення районним судом рішення або постановлення ухвали, якими завершується розгляду справи в суді першої інстанції. При розрахунку вартості правничої допомоги враховується час, витрачений Адвокатом на виконання доручення, складність справи та інші обставини. Доручення за цією додатковою угодою вважається виконаним в день ухвалення районним судом рішення або постановлення ухвали, якими завершується розгляд справи в суді першої інстанції, або ж в день оформлення врегулювання спору в інший спосіб, що влаштовує Клієнта.

Відповідно до Акту здачі-приймання наданих послуг від 01.06.2022 за Додатковою угодою №1 до Договору №15/11/20 про надання професійної правничої допомоги від 15.11.2020, сторони підтверджують, що відповідно до умов Договору професійна правнича допомога, передбачена п. 1 Додаткової угоди №1, надана Адвокатом якісно та в повному обсязі, в установлений термін та з дотриманням інших умов договору. Гонорар адвоката за надану клієнту професійну правничу допомогу за договором склав 15 000 гривень.

Із Детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Слободяником О.І. в рамках договору №15/11/20 про надання правничої допомоги від 15.11.2020 вбачається, що адвокат Слободяник О.І. надав клієнту наступні правові послуги: 1) Консультування клієнта, аналіз документації клієнта, законодавства і судової практики Верховного Суду. Розробка правової позиції. Складання та подача до Суворовського районного суду м. Одеси позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування. Час, витрачений адвокатом: 2 год. Вартість: 5 000 грн. 2) Складання заяв та клопотань з процесуальних питань: заява про забезпечення позову, клопотання про витребування доказів, заява про забезпечення доказів, заперечення. Час, витрачений адвокатом: 1 год. Вартість: 2 500 грн. 3) Складання відповіді на відзив ОСОБА_1 по справі №523/6344/21. Час, витрачений адвокатом: 1 год. Вартість: 2 500 грн. 4) участь адвоката Слободяника О.І. у судових засіданнях Суворовського районного суду м. Одеси по справі №523/6344/21. Вартість: 5 000 грн. Загальна вартість наданих послуг: 15 000 грн.

Квитанціями від 10.06.2021 та від 03.02.2022 підтверджується здійснення ОСОБА_2 оплати на користь адвоката Слободяника О.І. в сумі 12 300 грн, в якості гонорару адвоката згідно договору №15/11/20 від 15.11.2020.

З приводу відсутності доказів оплати адвокатських витрат в розмірі заявлених до стягнення 15 000 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди №1 від 01.04.2021 до Договору №15/11/20 від 15.11.2020, гонорар повністю сплачується клієнтом не пізніше 20 днів після ухвалення районним судом рішення, яким завершується розгляд справи в суді першої інстанції.

Тобто, умовами договору момент оплати прив`язаний до дня прийняття рішення судом, яким завершується розгляд справи в суді першої інстанції.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складу суддів Касаційного господарського суду викладеної у постанові від 3 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, правовим позиціям Верховного Суду викладеним у постановах від 26 червня 2019 року у справі №813/481/18, від 2 жовтня 2019 року у справі №815/1479/18, від 29 жовтня 2020 року у справі №686/5064/20, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19).

Таким чином, відсутність доказів повної оплати ОСОБА_2 на користь адвоката Слободяника О.І. гонорару в розмірі 15 000 грн, не є підставою для відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу з ОСОБА_1 ..

Також, суд першої інстанції вважав за необхідне зазначити, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, а також постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 в справі №904/4507/18).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Здійснивши аналіз Детального опису робіт (наданих послуг) до Договору про надання професійної правничої допомоги від 15.11.2020 за №15/11/20, суд першої інстанції дійшов висновків, що відображена інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом Слободяником О.І. роботи, відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.

Суд першої інстанції виходив з того, що не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.06.2022 у справі №910/12876/19, а також у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020: «Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони». Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року по справі №607/14338/19-ц (провадження №61-19073 св20).

У даному випадку, відповідач ОСОБА_1 не заявив до суду клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, а тому підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат, у суду відсутні.

Задовольняючи заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката Слободяника О.І., про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу по справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що, враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, беручи до уваги складність справи, ціну позову, строк розгляду справи, вважається, що справедливим і співмірним є стягнення з відповідача ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 гривень на користь позивача ОСОБА_2 ..

Посилання адвоката Хайнака Валерія Даниловича в інтересах відповідача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що додаткове рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки у даному випадку законних підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу немає, не приймаються до уваги за таких підстав.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (у редакції на час укладення договору) договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) (далі Закон) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно із частиною першою статті 27 Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону).

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина п`ята статті 626 ЦК України).

Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним.

Згідно з статтею 30 Закону, статтею 28 Правил адвокатської етики (у редакції 2012 року) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із правовим висновком викладеним у додатковій постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №922/1163/18: «Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського Суду з прав людини, що законодавчо ґрунтується на нормах пункту першого Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року», згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерій реальності витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна та інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 23 листопада 2020 року (провадження №61-13573св19) виходив з наступного: «У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 (провадження №61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Судом першої інстанції із достовірністю та об`єктивністю встановлено, що відповідно до Акту здачі-приймання наданих послуг від 01.06.2022 за Додатковою угодою №1 до Договору №15/11/20 про надання професійної правничої допомоги від 15.11.2020, сторони підтверджують, що відповідно до умов Договору професійна правнича допомога, передбачена п. 1 Додаткової угоди №1, надана Адвокатом якісно та в повному обсязі, в установлений термін та з дотриманням інших умов договору. Гонорар адвоката за надану клієнту професійну правничу допомогу за договором склав 15 000 гривень.

Із Детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Слободяником О.І. в рамках договору №15/11/20 про надання правничої допомоги від 15.11.2020 вбачається, що адвокат Слободяник О.І. надав клієнту наступні правові послуги: 1) Консультування клієнта, аналіз документації клієнта, законодавства і судової практики Верховного Суду. Розробка правової позиції. Складання та подача до Суворовського районного суду м. Одеси позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування. Час, витрачений адвокатом: 2 год. Вартість: 5 000 грн. 2) Складання заяв та клопотань з процесуальних питань: заява про забезпечення позову, клопотання про витребування доказів, заява про забезпечення доказів, заперечення. Час, витрачений адвокатом: 1 год. Вартість: 2 500 грн. 3) Складання відповіді на відзив ОСОБА_1 по справі №523/6344/21. Час, витрачений адвокатом: 1 год. Вартість: 2 500 грн. 4) участь адвоката Слободяника О.І. у судових засіданнях Суворовського районного суду м. Одеси по справі №523/6344/21. Вартість: 5 000 грн. Загальна вартість наданих послуг: 15 000 грн.

Квитанціями від 10.06.2021 та від 03.02.2022 підтверджується здійснення ОСОБА_2 оплати на користь адвоката Слободяника О.І. в сумі 12 300 грн., в якості гонорару адвоката згідно договору №15/11/20 від 15.11.2020.

Аналізуючи зазначені норми права, правовий висновок Верховного Суду, застосовуючи положення Європейської конвенції з прав людини, практику Європейського суду з прав людини, з`ясовуючи обставини справи, наявні у справі письмові документи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, беручи до уваги складність справи, ціну позову, строк розгляду справи, справедливість, розумність та співмірність, правильно відшкодував з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 гривень.

Отже, суд першої інстанції всебічно та повно з`ясував обставини, які мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та вірно виходив із наявності законних підстав для ухвалення додаткового рішення.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28.10.2010, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, законних підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Хайнака Валерія Даниловича в інтересах відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення, додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 07 листопада 2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І.Дришлюк

Р.Д.Громік