Справа № 125/728/21
Провадження № 22-ц/801/1736/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 рокуСправа № 125/728/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу № 125/728/21 за позовом ОСОБА_1 до КНП «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської міської ради Вінницької області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

за апеляційними скаргами позивачки ОСОБА_1 та представника відповідача КНП «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської міської ради Вінницької області на рішення Барського районного суду Вінницької області від 29 липня 2022 року, ухвалене у складі судді Хитрука В.М.,-

ВСТАНОВИВ:

В травні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської міської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування шкоди.

В заяві зазначала, що згідно із наказом відповідача № 23 від 01 березня 2021 року її було звільнено з посади молодшої медичної сестри Комунального некомерційного підприємства «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської міської ради згідно пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штатної чисельності.

Рішення про зміни в організації праці та скорочення штату працівників ухвалював попередній власник цього медичного закладу - Комунальне некомерційне підприємство «Барський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської районної ради, згідно наказу № 252 від 29 грудня 2020 року.

Про наступне вивільнення у зв`язку із змінами в організації праці її персонально не попереджали.

Рішенням Барської міської ради Вінницької області № 3 від 30 грудня 2020 року «Про прийняття в комунальну власність Барської міської територіальної громади в особі Барської міської ради бюджетних установ, майна із спільної власності територіальних громад, сіл, селища Барського району» прийнято в комунальну власність Барської територіальної громади в особі Барської міської ради бюджетну установу разом з майном - Комунальне некомерційне підприємство «Барський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської районної ради, з правом засновника юридичної особи публічного права. Вирішено перейменувати Комунальне некомерційне підприємство «Барський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської районної ради на Комунальне некомерційне підприємство «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської міської ради.

Новий власник підприємства, який є відповідачем у справі, рішення про зміни в організації праці та скорочення штату працівників не ухвалював, питання про переважне право на залишення на роботі не вирішував, іншу роботу не пропонував.

Звільнення вважає незаконним та таким, що призвело до моральних страждань внаслідок порушення відповідачем її права на працю та через це втратою нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Просила поновити її на посаді молодшої медичної сестри у Комунальному некомерційному підприємстві «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської міської ради.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської міської ради н її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської міської ради на її користь витрати на правничу допомогу в сумі 6 500 гривень та 5 500 гривень витрат, пов`язаних із розглядом справи (т. 1 а.с. 1-11).

У письмових поясненнях від 13 вересня 2021 року, представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Халаґєра Олена Анатоліївна надала суду розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача. За цим розрахунком загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 73 830,80 гривень (567,92 гривень - середньоденна заробітна плата х 130 - кількість робочих днів з 06 березня 2021 року (дата звільнення) по 14 вересня 2021 року (день розгляду справи) (т.1 а.с. 232-235).

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 14 вересня 2021 року за клопотанням представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Халаґєра Олени Анатоліївни призначено судово-психологічну експертизу з питання визначення наявності моральних страждань позивачки через звільнення та можливого розміру моральної шкоди. Проведення експертизи доручено експертам Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (т.1 а.с. 238).

Згідно із повідомленням про неможливість проведення судової експертизи від 13 жовтня 2021 року за № СЕ-19/102-21/14575-ПС, Вінницький науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України зазначив про таке, що на стадії попереднього дослідження, дослідивши надані матеріали цивільної справи експертом встановлено, що відомості про ситуацію, яка досліджується за справою, носять суперечливий характер та відсутній факт незаконності діянь (бездіяльності) спричинювача шкоди (не надано правової оцінки таким діям), що унеможливлює встановлення наявності/відсутності моральних страждань, що пов`язані з психологічно деструктивним посяганням на соціальну сутність особистості (т.1 а.с. 242-244).

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 05 листопада 2021 року відновлено провадження у справі (т.2 а.с. 30).

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 22 листопада 2021 року за клопотанням представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Халаґєра Олена Анатоліївна вдруге призначено судово-психологічну експертизу з питання визначення наявності моральних страждань позивачки через звільнення та можливого розміру моральної шкоди. Проведення експертизи доручено експерту спеціалісту-психологу ОСОБА_2 (диплом про вищу освіту «Біологія» серія НОМЕР_1 , диплом про перепідготовку «Практична соціальна психологія» серія НОМЕР_2 ) (т.2 а.с. 34).

За висновком експерта психолога ОСОБА_2 від 04 липня 2022 року ситуація звільнення з роботи ОСОБА_1 є для неї психотравмувальною. Числені і різко виражені зміни в емоційному стані ОСОБА_1 виникли внаслідок її звільнення з посади молодшої медичної сестри. Враховуючи характер і тривалість страждань ОСОБА_1 , її вік, істотність вимушених змін, можливий розмір компенсації за моральну шкоду становить від 80 тисяч гривень до 100 тисяч гривень (т.2 а.с. 40-57).

29 липня 2022 року позивачка ОСОБА_1 подала до суду клопотання щодо розподілу судових витрат в якому просила стягнути з відповідача на її користь 6 500 гривень витрат на правничу допомогу; 3 748,36 гривень витрати пов`язані зі сплатою судового збору; 7 000 гривень витрати на проведення судово-психологічної експертизи.

У цьому ж клопотанні просила стягнути з відповідача на її користь 126 742,84 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу, станом на 29 липня 2022 року.

Стягнути з відповідач на її користь 100 000 гривень у відшкодування моральної шкоди (т.2 а.с. 77-79; 81-86).

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 29 липня 2022 року позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді молодшої медичної сестри у Комунальному некомерційному підприємстві «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської міської ради Вінницької області.

Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської міської ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 63 912,64 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської міської ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 5 000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської міської ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 7 757,53 гривень понесених судових витрат (т.2 а.с. 92-97).

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить рішення Барського районного суду Вінницької області від 29 липня 2022 року в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди визначених судом першої інстанції, змінити. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської міської ради Вінницької області на її користь 133 272,38 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 100 000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування апеляційної скарги посилалась на те, що суд першої інстанції невірно оцінив докази та застосував норми матеріального права, що згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення та відповідно до встановленого, задоволення її вимог повністю (т.2 а.с. 99-107).

В апеляційній скарзі відповідач - Комунальне некомерційне підприємство «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської міської ради просить рішення Барського районного суду Вінницької області від 29 липня 2022 року скасувати і ухвалити нове, яким у позові відмовити повністю, посилаючись на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки зібраним у справі доказам та не звернув увагу на те, що позивачка звернулась до суду із пропуском встановленого закон строку (т.2 а.с. 117-121).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Халаґєра Олена Анатоліївна просить у задоволенні апеляційної скарги Комунального некомерційного підприємства «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської міської ради відмовити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, посилаючись на обґрунтованість вимог позивачки та безпідставність апеляційної скарги відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , представник відповідача адвокат Захарчук Максим Володимирович просить апеляційну скаргу позивачки задовольнити частково скасувати рішення Барського районного суду Вінницької області від 29 липня 2022 року та ухвалити нове рішення відповідно до вимог апеляційної скарги відповідача.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської міської ради підтримала просила задовольнити, а апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином.

01 листопада 2022 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшло клопотання від представника позивача ОСОБА_5 з проханням розгляд справи 01 листопада 2022 року проводити без позивача та її представника.

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг дійшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивачки та відмову у задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачка ОСОБА_1 була звільнена відповідачем з порушенням встановленого законом порядку та за відсутності правових підстав. Суд першої інстанції визнав, що внаслідок незаконного звільнення, позивачці було заподіяно моральної шкоди, розмір якої визначив у сумі 5 000 грн. Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшив через те, що провадження у справі зупинялось у зв`язку із задоволенням клопотань представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Халаґєра Олена Анатоліївна про призначення у справі судово-психологічної експертизи. Судові витрати пов`язані із проведенням експертизи та з наданням правничої допомоги стягнув пропорційно до розміру задоволених вимог на 51,81%, на загальну суму 7 757, 53 гривень.

Проте, повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись неможливо.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення у повній мірі не відповідає.

По справі встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

З липня 2011 року позивачка ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Комунальним некомерційним підприємством «Барський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської районної ради на посаді сестри господині Барської амбулаторії ЗПСМ КУ-БРМЦ ПМСД (т.1 а.с. 16).

Наказом Комунального некомерційного підприємства «Барський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської районної ради № 82 від 28 серпня 2018 року ОСОБА_1 переведено на 0,5 посади молодшої медичної сестри та на 0,5 посади прибиральниці службових приміщень з 07 вересня 2018 року (т.1 а.с. 17).

Наказом Комунального некомерційного підприємства «Барський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської районної ради № 1 від 02 січня 2019 року ОСОБА_1 переведено на повну ставку прибиральниці службових приміщень з 02 січня 2019 року (т.1 а.с. 18).

Наказом Комунального некомерційного підприємства «Барський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської районної ради № 45 від 06 червня 2019 року ОСОБА_1 переведено на посаду молодша медична сестра, у зв`язку з перейменуванням посади (т.1 а.с. 19).

Наказом Комунального некомерційного підприємства «Барський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської районної ради № 252 від 29 грудня 2020 року «Про зміни в організації праці та скорочення штату працівників», внесено зміни до штатного розпису Комунального некомерційного підприємства «Барський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської районної ради.

Посади молодшої медичної сестри на 1,5, на 0,5 та на 1 ставки скорочено.

У роздрукованому до цього наказу списку працівників, посади яких підлягають скороченню, що мають бути ознайомленні з цим наказом, відсутній підпис молодшої медичної сестри ОСОБА_1 (т.1 а.с. 20-21).

У цей же день, 29 грудня 2020 року головним лікарем ОСОБА_6 , інспектором з кадрів ОСОБА_7 , юрисконсультом Хілобоковою Т.В. складено акт про відмову молодшої медичної сестри ОСОБА_1 поставити підпис про ознайомлення із наказом Комунального некомерційного підприємства «Барський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської районної ради № 252 від 29 грудня 2020 року «Про зміни в організації праці та скорочення штату працівників» (т.1 а.с. 155).

Вказаний акт складено не зважаючи на те, що ОСОБА_1 у цей час перебувала на лікарняному, згідно із листком непрацездатності серії АКА № 434799 на якому знаходилась з 28 грудня 2020 року по 04 січня 2021 року (т.1 а.с. 40).

Рішенням Барської міської ради Вінницької області № 3 від 30 грудня 2020 року «Про прийняття в комунальну власність Барської міської територіальної громади в особі Барської міської ради бюджетних установ, майна із спільної власності територіальних громад, сіл, селища Барського району» прийнято в комунальну власність Барської територіальної громади в особі Барської міської ради бюджетну установу разом з майном - Комунальне некомерційне підприємство «Барський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської районної ради, з правом засновника юридичної особи публічного права. Вирішено перейменувати Комунальне некомерційне підприємство «Барський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської районної ради на Комунальне некомерційне підприємство «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської міської ради (т.1 а.с. 31-35).

Наказом Комунального некомерційного підприємства «Барський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської районної ради № 16 від 05 січня 2021 року «Про перенесення терміну скорочення ОСОБА_1 », перенесено звільнення молодшої медичної сестри ОСОБА_1 на 05 березня 2021 року (т.1 а.с. 157).

05 січня 2021 року головним лікарем ОСОБА_6 , інспектором з кадрів ОСОБА_7 , юрисконсультом Хілобоковою Т.В. знову складено акт про відмову молодшої медичної сестри ОСОБА_1 поставити підпис про ознайомлення із наказом Комунального некомерційного підприємства «Барський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської районної ради № 16 від 05 січня 2021 року «Про перенесення терміну скорочення ОСОБА_1 » (т.1 а.с. 158).

Позивачка ОСОБА_1 заперечувала, що вказані посадові особи пропонували їй ознайомитися як то із наказом Комунального некомерційного підприємства «Барський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської районної ради № 252 від 29 грудня 2020 року «Про зміни в організації праці та скорочення штату працівників», так і із наказом Комунального некомерційного підприємства «Барський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської районної ради № 16 від 05 січня 2021 року «Про перенесення терміну скорочення ОСОБА_1 ».

Факти безпідставного складання актів від 29 грудня 2020 року та від 05 січня 2021 року про відмову ОСОБА_1 ознайомитись із наказами про наступне її звільнення та про перенесення терміну її скорочення, на переконання суду є неприхованим проявом упередженості і безвідповідальності збоку вказаних посадових осіб щодо молодшої медичної сестри ОСОБА_1 , що виключає можливість прийняття цих актів судом як належних і допустимих доказів.

Законодавством про працю не передбачена форма та спосіб повідомлення працівника про скорочення чисельності або штату працівників. Водночас у разі виникнення трудових спорів роботодавець повинен надати докази, що працівника було належним чином повідомлено про відповідне скорочення за два місяці.

Згідно із статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

До відзиву на позовну заяву відповідач додав повідомлення «Про наявні вакантні посади» у якому головний лікар Комунального некомерційного підприємства «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської міської ради пропонує ОСОБА_1 вакантну посаду двірника.

На другій сторінці цього повідомлення інспектор з кадрів ОСОБА_7 здійснила запис: «Від запропонованої посади відмовилась особисто, підпис теж відмовилась поставити» (т.1 а.с. 161-162).

Проте доказів, що вказане повідомлення було доведено до відома позивачки ОСОБА_1 та про наявну кількість вакантних посад у відповідний період, суду не надано.

Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частинами 1-3 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю,

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із частинами першою-третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Отже обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору.

У розумінні частин першої-другої статті 49-2 КЗпП України порівняння продуктивності праці і кваліфікації працівників має проводитись роботодавцем на початку процедури скорочення, а якщо точніше, то перед попередженням конкретного працівника про наступне вивільнення. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України самостійними підставами, серед інших, змін в організації виробництва та праці визначено, зокрема, скорочення чисельності працівників і окремо скорочення штату працівників.

Чисельність працівників - це списковий склад працівників, і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості (лист Міністерства праці та соціальної політики України від 07 квітня 2011 року № 114/06/187-11).

Штат працівників - це сукупність посад, установлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

Факторами, якими може бути зумовлена потреба скорочення чисельності або штату працівників є, зокрема: наміри роботодавця матеріально стимулювати працівників для здійснення потрібного обсягу робіт меншою кількістю персоналу через суміщення професій (посад), розширення зони обслуговування або збільшення обсягу виконуваної роботи, для чого працівникам встановлюються відповідні доплати за рахунок утвореної економії фонду заробітної плати; вдосконалення виробництва за допомогою автоматизації виробничих процесів, упровадження яких зумовлює зменшення кількості працівників певних професій і спеціальностей, потрібних для виконання роботи; перепрофілювання підприємства; зменшення обсягу виробництва продукції; інші несприятливі фактори та кризові явища у соціально-економічному розвитку суспільства.

З огляду на викладене скорочення чисельності працівників і скорочення штату підприємства - поняття не тотожні, оскільки зі скороченням чисельності майже завжди відбувається скорочення штату і зміна чисельності працівників відповідно відображається у штатному розписі. А при скороченні штату чисельність може не тільки не зменшитися, а інколи навіть збільшитися.

20 січня 2021 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесно запис за номером 003001013 про реєстрацію юридичної особи - Комунального некомерційного підприємства «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської міської ради (т.1 а.с. 96).

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про зміну назви медичної установи - Комунальне некомерційне підприємство «Барський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської районної ради на Комунальне некомерційне підприємство «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської міської ради внесено 22 січня 2022 року. Видалено засновника - Барська районна рада.

З порівняльного аналізу штатних розписів Комунального некомерційного підприємства «Барський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської районної ради (т.1 а.с. 98-112) та Комунального некомерційного підприємства «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської міської ради (т.1 а.с. 113-124) убачається, що після зміни власника медичного закладу зменшення кількості штатних одиниць посади молодшої медичної сестри не відбулося, оскільки станом на 01 грудня 2020 року у штатному розписі попереднього власника медичної установи за штатом було три посади молодшої медичної сестри на повну ставку та ще одна посада молодшої медичної сестри на 0,5 ставки (т.1 а.с. 102), кількість посад яких є тотожною у штатному розписі нового власника цієї ж медичної установи станом на 01 квітня 2021 року, а саме три посади молодшої медичної сестри на повну ставку та ще одна посада молодшої медичної сестри на 0,5 ставки (т.1 а.с. 115).

Відповідно до частини 6 статті 36 КЗпП України у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

В обґрунтування вимог про поновлення на роботі, позивачка ОСОБА_1 посилалась на те, що із 22 січня 2021 року вона фактично працювала у перейменованій установі - Комунальному некомерційному підприємстві «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської міської ради та виконувала ту ж роботу, на тій же посаді молодшої медичної сестри та отримувала заробітну плату за виконану роботу.

Вказані обставини були визнані відповідачем, зокрема наданням довідки про заробітну плату ОСОБА_1 за січень березень 2021 року з № 01-3-12/32 від 27 квітня 2021 року в якій зазначалось що ОСОБА_1 працювала у Комунальному некомерційному підприємстві «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської міської ради на постійній основі(т.1 а.с. 44).

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно зі статтею 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 квітня 2020 року у справі № 344/2293/19 (провадження № 61-1121св20) зазначено, що встановлення факту наявності трудових відносин між працівником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилася за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

Встановлення факту наявності трудових відносин між працівником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, його підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення працівнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу.

Наказом відповідача - Комунального некомерційного підприємства «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської міської ради № 23 від 01 березня 2021 року звільнено ОСОБА_1 з посади молодшої медичної сестри згідно із пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штатної чисельності 05 березня 2021 року.

Підставою звільнення ОСОБА_1 зазначено наказ Комунального некомерційного підприємства «Барський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської районної ради № 252 від 29 грудня 2020 року «Про зміни в організації праці та скорочення штату працівників» (т.1 а.с. 24).

Встановлені судом обставини вказують на те, що новий роботодавець - Комунальне некомерційне підприємство «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської міської ради , або його засновник, а саме - Барська територіальна громада в особі Барської міської ради або уповноважений нею орган (особа) - рішення про зміни в організації праці та скорочення штату працівників підприємства, не ухвалював.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Тобто, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Ураховуючи приписи частини першої статті 235 КЗпП України, на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування того, що звільнення працівника відбулось незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі. Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений в частині першій статті 235 КЗпП України, а отже, установивши, що звільнення відбулося із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому повноваження суду при вирішенні трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка була звільнена з роботи з порушенням установленого законом

порядку та у цій частині постановив законне і обґрунтоване рішення про поновлення її на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Водночас, суд першої інстанції припустився помилки в частині висновків при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу та безпідставно зменшив суму компенсації, що підлягала стягненню.

Згідно із частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частинами 1 та 3 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд першої інстанції не вирішував питання про визнання зловживанням процесуальними правами подання клопотань представником позивачки ОСОБА_1 адвоката Халаґєра Олена Анатоліївна про призначення судово-психологічної експертизи натомість їх задовольняв та призначав експертизи (т.1 а.с. 238; т.2 а.с. 34).

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у випадках: звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу (частина перша); у разі визнання формулювання причини звільнення неправильними або таким, що не відповідає чинному законодавству (частина третя); у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу (частина четверта).

Отже, вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (Порядок).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100) нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За змістом пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Середня заробітна плати ОСОБА_1 за останні два місяці роботи становить: 12 532,06 гривень (за січень 2021 року 6567,01гривень + 5965,05 гривень за лютий 2021 року) (т.1 а.с. 44).

У січні-лютому 2021 року було фактично віпрацьовано - 38 робочих днів. Відповідно у січні 18 (04 січня 2021 року лікарняний), а у лютому 20 робочих днів (18+20).

Звідси, середньоденна заробітна плата становить: 329,79 гривень (12 532,06 гривень : 38 фактично відпрацьованих робочих днів).

Кількість робочих днів з дня звільнення, тобто з 06 березня 2021 року по день ухвалення рішення судом першої інстанції 29 липня 2022 року, становило 348 робочих днів.

Отже за час вимушеного прогулу, підлягало стягненню 114 766,92 гривень (329,79 гривень х 348 робочих днів у цьому періоді).

З огляду на викладене, апеляційна скарга позивачки ОСОБА_1 в частині зміни розміру компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню частково у сумі 114 766,92 гривень.

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для зміни рішення.

В частині зміни розміру моральної шкоди в задоволенні апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1 слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 2371 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

КЗпП не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 2371 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 5 000 гривень суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги висновок експерта психолога ОСОБА_2 від 04 липня 2022 року, як такий, що викликає сумнів, та керувався встановленими судом обставинами справи (т.2 а.с. 40-57).

Відповідно до пункту 4 частини 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Про те, у випадках, коли проведення експертизи доручається приватній особі, яка не є працівником державних спеціалізованих установ, суд повинен перевірити, чи є у спеціаліста свідоцтво про присвоєння йому кваліфікації судового експерта за відповідною спеціальністю.

Але, вирішуючи питання про призначення судово-психологічної експертизи суд першої інстанції, залишив поза увагою необхідність вчинення вказаних дій.

Так, згідно із статтею 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Згідно із пунктами 26 та 27 наказу Міністерства охорони здоров`я України від 06.04.2018 № 635 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03 травня 2018 р. за № 553/32005 «Про затвердження Порядку проведення атестації та присвоєння чи позбавлення кваліфікаційних класів судового експерта експертам-психологам судовим» у разі прийняття ЕКК рішення про присвоєння (підтвердження) кваліфікації судового експерта та/або кваліфікаційного класу особі протягом 10 робочих днів видається свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта або робиться відмітка у ньому про продовження строку його дії. Зразок та опис свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта (далі - Свідоцтво) наведено у додатку 2 до цього Порядку. Свідоцтво реєструється в журналі реєстрації виданих свідоцтв про присвоєння кваліфікації судового експерта (далі - Журнал) за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку. Ведення Журналу покладається на секретаря ЕКК.

Строк дії Свідоцтва становить п`ять років та продовжується після підтвердження експертом-психологом судовим кваліфікації на строк п`ять років. У разі звільнення експерта-психолога судового у Свідоцтві робиться відмітка про його анулювання і до Міністерства юстиції України направляється подання про внесення відповідної інформації до Державного реєстру атестованих судових експертів. Якщо строк дії Свідоцтва не продовжено, Свідоцтво вважається недійсним.

Відповідно до вимог п. 1.12 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5, експерти, які не є працівниками державних спеціалізованих установ та на професійній основі здійснюють судово-експертну діяльність, забезпечують проведення експертиз та досліджень відповідно до вимог Інструкції про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 №3505/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.12.2011 за №1431/20169.

Відповідно до підпункту 1.2.6. пункту 1.2. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 листопада 1998 року за № 705/3145 (далі Інструкція) основними видами (підвидами) експертизи є, зокрема психологічна.

Згідно із пунктом 1.7. Інструкції експертизи та дослідження, що проводяться атестованими судовими експертами, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, здійснюються з урахуванням обмежень, передбачених статтею 7 Закону України "Про судову експертизу".

Згідно із пунктом 1.12. Інструкції експерти, які не є працівниками державних спеціалізованих установ та на професійній основі здійснюють судово-експертну діяльність, забезпечують проведення експертиз та досліджень відповідно до вимог Інструкції про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року № 3505/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2011 року за № 1431/20169.

Згідно із пунктом 4.12. Інструкції висновок експерта складається з обов`язковим зазначенням його реквізитів (найменування документа, дати та номера складання висновку, категорії експертизи (додаткова, повторна, комісійна, комплексна), виду експертизи (за галуззю знань) та трьох частин: вступної (Вступ), дослідницької (Дослідження) та заключної (Висновки).

У вступній частині висновку експерта крім іншого зазначаються дані про експерта (експертів): прізвище, ім`я та по батькові, посада, клас судового експерта, науковий ступінь та вчене звання, освіта, освітньо-кваліфікаційний рівень, експертна спеціальність, стаж експертної роботи, дата та номер видачі свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, ким видано та строк дії.

У висновку наданому ОСОБА_2 від 04 липня 2022 року не зазначено дата та номер видачі свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, ким видано та строк дії.

Апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 , якому, за клопотанням представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Халаґєра Олена Анатоліївна, судом першої інстанції доручено проведення судово-психологічної експертизи, не є атестованим експертом, оскільки немає свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта та не входить до Реєстру атестованих судових експертів.

Згідно із частиною 1 статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Інші доводи апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1 не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у цій частині ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права та зводяться лише до переоцінки доказів у цій частині справи.

Водночас, вирішуючи питання про стягнення судових витрат суд першої інстанції безпідставно включив до них витрати за проведення судово-психологічної експертизи у сумі 3626,70 грн.

Що стосується питання строку звернення до суду, то суд першої інстанції правильно послався на пункт 1 глави ХIХ Прикінцевих Положень до КЗпП України, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, серія A № 303-A, параграф 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), рішення від 27 вересня 2001 року, № 49684/99, параграф 32).

Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин 1 та 2 цієї ж статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 5622,54 грн апелянтом ОСОБА_1 не сплачено, відповідно до ухвали апеляційного суду від 07 вересня 2022 року, його сплату відстрочено на строк не більше як до ухвалення судового рішення, а тому, вказана сума судового збору підлягає стягненню в дохід держави з позивача ОСОБА_1 в розмірі 3721,56 грн (за вимогу про відшкодування моральної шкоди) та з відповідача Комунального некомерційного підприємства «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської міської ради Вінницької області в розмірі 1900, 98 грн. (за вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 367; 374; 375; 376; 381; 382; 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської міської ради залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 29 липня 2022 року змінити в частині стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської міської ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 63 912,64 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме в частині розміру стягненої суми.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Барський медичний центр первинної медико - санітарної допомоги» Барської міської

ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 114 766,92 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської міської ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 5 000 гривень, понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини вимог.

У стягненні судових витрат за проведення судово-психологічної експертизи відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Барський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Барської міської ради Вінницької області судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1900,98 гривень на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3721,56 гривень на користь держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник