П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2022 року м. Київ

Справа № 752/10725/21

Провадження: № 22-ц/824/9059/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Вербової І. М., Нежури В. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Ольшевської І.О.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

у с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який був розірваний рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 24.10.2006 року. Від шлюбу вони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На теперішній час син є повнолітнім та з 14.09.2020 року є студентом Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» теплоенергетичного факультету. Навчається на денній формі, а тому не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Вартість навчання складає 25 900,00 грн. за один начальний рік, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 103 600,00 грн. Також вказує, що вона є працевлаштованою, отримує заробітну плату в розмірі 5 300,00 грн. щомісяця, за один навчальний рік сплатила необхідну суму. Однак, вважає, що відповідач також повинен брати участь у житті спільного сина та матеріально йому допомагати, забезпечувати належний рівень навчання. Хоча відповідач не працевлаштований, однак він виїжджає на заробітки до Канади, а, отже, може утримувати спільну дитину, яка продовжує навчання. За таких обставин, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 5 000 грн. щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення ОСОБА_3 23-річного віку.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року позов ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на період навчання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3500 грн. щомісячно, починаючи з 22.04.2021 року і до закінчення навчання - 30.06.2024 року, але не більше ніж до досягнення ним 23-х річного віку.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів, зменшивши такий розмір до 1000 грн.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не урахував ту обставину, що на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, докази на підтвердження чого наявні в матеріалах справи, повнолітній син ОСОБА_4 , який ніде не працює, а також, непрацездатні батьки та бабуся. Відмітив, що його син ОСОБА_3 є повнолітнім, здоровим, а тому необмежений у виборі роботи. Також вказав, що суд першої інстанції не урахував правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.03.2018 року у справі № 478/2108/16.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 05 вересня 2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечувала проти апеляційної скарги та зазначила, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а наведені скаржником доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. Просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На теперішній час син сторін ОСОБА_3 досягнув повноліття і є студентом теплоенергетичного факультету КПІ ім. Ігоря Сікорського, денної форми навчання за договором і закінчує університет 30.06.2024 року.

Згідно договору про надання платної освітньої послуги №1500/20-138 від 22.09.2020 року, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 103 600,00 грн. Вартість освітньої послуги за кожен наступний рік навчання складається із вартості попереднього року навчання, збільшеної на рівень інфляції за попередній календарний рік. Вартість освітньої послуги навчання становить 2020 - 2021 навчальний рік - 25 900,00 грн. Замовник вносить плату щосеместрово.

Згідно довідки від 29.01.2021р. №2 ТОВ «Видавничий дім «Здоров`я України. Медичні видання» ОСОБА_2 обіймає посаду менеджера з логістики. Розмір її доходу за період січень - грудень 2020 року склав 63 600 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, урахувавши те, що син сторін є повнолітньою особою, навчається, потребує матеріальної допомоги, відповідач, у свою чергу, є особою працездатного віку, має неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (доказів його батьківства іншої дитини ОСОБА_6 відповідачем не надано), дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина в розмірі 3500 грн, і до закінчення сином навчання, але не довше, ніж до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 199 CК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина,

що викликані особливими обставинами.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання, до чого зводилися основні доводи апеляційної скарги відповідача.

Такий обов`язок виникає за обов`язкової сукупності юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Указане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 592/2798/16-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 754/866/18.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Нормами СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, встановивши,

що повнолітній син сторін - ОСОБА_3 продовжує навчатися та, у зв`язку

з цим, потребує матеріальної допомоги, а його батько ОСОБА_3 , будучи працездатним, має можливість надавати таку допомогу, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з нього аліментів.

Однак, визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції не врахував, що, окрім, неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утриманні відповідача також перебуває його інша донька ОСОБА_6 . Вказане підтверджується довідкою про реєстрацію ОСОБА_6 громадянкою України, а також довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки.

Додатково вказана обставина підтверджується копіями свідоцтва про народження, виданого органами державної влади Канади, копією закордонного паспорту ОСОБА_6 , що долучені скаржником до апеляційної скарги.

Ураховуючи наведене, а також принцип рівності прав та обов`язків батьків, колегія суддів доходить висновку про зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3500 грн до 2500 грн.

Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів проігноровано факт перебування на його утриманні батьків та бабусі є неприйнятними, оскільки відповідачем до суду першої інстанції таких доказів надано не було. Долучені до апеляційної скарги копії пенсійних посвідчень батьків відповідача не можуть вважатися належними доказами на підтвердження факту їх перебування на матеріальному утриманні відповідача, а свідчать лише про те, що вони отримують відповідне матеріальне забезпечення від держави.

Посилання скаржника на те, що син має можливість влаштуватись на роботу та забезпечити себе є безпідставними, оскільки дистанційне навчання є тимчасовим та не звільняє учасників освітнього процесу від обов'язку виконувати передбачені учбовим планом завдання.

Також, не приймаються до уваги колегії суддів посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.03.2018 року у справі № 478/2108/16 про те, що у випадках, коли повнолітня дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, норми статті 185 СК України не застосовуються, оскільки у справі, що переглядається, суд першої інстанції, вирішуючи спір, не застосовував положення статті 185 СК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинамсправи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених підстав, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід змінити, зменшивши такий розмір з 3500 грн до 2500 грн, а відтак апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376, 382, 384 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 рокузмінити, зменшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, з 3500 грн до 2500 (двох тисяч п`ятсот) грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді І. М. Вербова

В. А. Нежура