Номер провадження: 22-ц/813/6262/22
Головуючий у першій інстанції Дяченко В.Г.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 21 січня 2022 року, постановлену під головуванням судді Дяченко В.Г., повний текст ухвали складений 26 січня 2022 року, у цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність та зобов`язання вчини певні дії державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тертичної Віти Володимирівни,-

п о с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тертичної В.В., в якій просила:

- визнати протиправними та безпідставними дії державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Тертичної В.В. щодо зарахування суми сплачених невстановленими особами ( ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ) коштів в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 із сплати аліментів на дитину в межах виконавчого провадження № 66401884;

- визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Тертичної В.В. у виконавчому провадженні № 66401884 щодо вжиття заходів на примусове виконання судового рішення, передбачених ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»;

- зобов`язати державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Тертичну В.В. вжити в межах виконавчого провадження № 66401884 заходів на примусове виконання судового рішення, передбачених ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»:

- внести відомості щодо ОСОБА_2 до Єдиного реєстру боржників;

- накласти арешт на майно та кошти боржника ОСОБА_2 ;

- тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, у праві керування транспортними засобами, у праві полювання, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії;

- стягнути з ОСОБА_2 аліменти у межах виконавчого провадження № 66401884 за виконавчим листом № 523/6790/19.

В обґрунтування своєї скарги, ОСОБА_3 зазначила, що у провадженні Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), перебуває виконавче провадження № 66401884 від 12.08.2021 з примусового виконання виконавчого листа №523/6790/19, виданого 30.07.2021 Суворовським районним судом м. Одеса про стягнення з ОСОБА_2 (боржник) на користь ОСОБА_3 (Стягувач) аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі у розмірі 8000,00 грн. щомісячно, починаючи з 02.05.2019 року і до повноліття доньки, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №66401884 стягувачу стало відомо, що на депозитний рахунок Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області надходили кошти із цільовим призначенням на виконання договору позики, що сплачувались особами, які не є учасниками виконавчого провадження №66401884, а саме від ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Представник стягувача звернувся до Вишневого відділу державної виконавчої служби із заявою, в якій просив повернути грошові кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та вжити заходів примусового стягнення заборгованості аліментів з боржника ОСОБА_2 , а також просив встановити тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України; встановити тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; встановити тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; встановити тимчасове обмеження боржника у праві полювання.

11.11.2021 № 20220 Вишневий відділ ДВС у Бучанському районі Київської області повідомив, що станом на 11.11.2021 будь-які заяви від ОСОБА_2 щодо повернення йому безпідставно сплачених коштів до відділу не надходило.

ОСОБА_3 вважає, що дії державного виконавця Тертичної В.В. щодо зарахування у рахунок погашення заборгованості у виконавчому провадженні грошових коштів, що надійшли від осіб, які не є учасниками виконавчого провадження, а також невжиття стосовно боржника заходів на примусове виконання судового рішення протиправними.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21 січня 2022 року скарга ОСОБА_3 задоволена частково.

Визнано протиправними дії державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Тертичної В.В. щодо зарахування суми сплачених невстановленими особами ( ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ) коштів в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 із сплати аліментів на дитину в межах виконавчого провадження № 66401884.

Визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Тертичної В.В. у виконавчому провадженні № 66401884 щодо невжиття заходів на примусове виконання судового рішення, передбачених ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Зобов`язано державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Тертичну В.В. вжити в межах виконавчого провадження № 66401884 заходів на примусове виконання судового рішення, передбачених ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову про відмову у задоволені скарги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки стягувач не навела будь-яких правових доводів щодо того, які саме права чи свободи порушено тим, що за боржника аліменти на отримання малолітньої дитини сплачували інші особи його батьки, а не особисто боржник. Також суд не обґрунтував належним чином та у повному обсязі, які саме дії мав вчинити державний виконавець у разі, коли рішення суду щодо сплати щомісячних платежів виконано не самим боржником, а свідомо іншими особами з відома боржника.

У відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Коломієць Т.О., представник ОСОБА_3 зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, оскільки боржником не надано до суду належних та достовірних доказів щодо доводів апеляційної скарги.

Ухвалою суду за клопотанням адвоката Коломієць Т.О., представника ОСОБА_3 у справі було призначено проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Учасники справи про призначене судове засідання на 26 жовтня 2022 року були сповіщені належним чином у відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 166-174).

Від ОСОБА_2 до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю (а.с. 182 зв.б.).

Від адвоката Коломієць Т.О., представника ОСОБА_3 до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що вона не може з`явитися у судове засідання, оскільки перебуватиме у Господарському суді м. Києва.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Щодо клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає, що саме по собі посилання на, що адвокат Коломієць Т.О. не може з`явитися у судове засідання, оскільки перебуватиме у Господарському суді м. Києва, не є підставою для відкладення розгляду справи, оскільки саме за її клопотанням була призначена відеоконференція, крім того доказів про неможливість прийняти участь у судовому засіданні, зокрема в режимі відеконференції до суду надано не було.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів н вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнана судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тертичної В.В., суд першої інстанції виходив із того, що дії державного виконавця вчиненні без дотримання Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно ч. 1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до виконавчого листа №523/6790/19 боржником є ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За змістом статті 194 СК України від погашення заборгованості за аліментами боржника не може звільнити жодна обставина. У випадку смерті платника аліментів його спадкоємці за рахунок наявних активів спадкової маси зобов`язані погасити заборгованість за аліментами на дитину. Обов`язок платника аліментів по їх сплаті після його смерті припиняється як нерозривно пов`язаний з його особою батька і не може бути виконаний іншою особою (стаття 608 ЦК України).

Відповідно до пп. 1, 3 ч. 2, ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Підпунктами 1, 3, 14 частини 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

Відповідно до п. 6 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відповідно до пп. 1, 3, 6, 11 Розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 cтягнуті з боржника грошові суми підлягають зарахуванню на рахунки для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам, у тому числі в іноземній валюті, відкриті Міністерством юстиції України, міжрегіональними управліннями Міністерства юстиції України, відділами державної виконавчої служби в органах, що здійснюють казначейське обслуговування та державних банках, (в іноземній валюті - в банках), приватними виконавцями - в банках(далі - депозитний рахунок).

Органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем щодо депозитного рахунку заводиться книга обліку депозитних сум (додаток 4), щодо рахунку авансових внесків - книга обліку авансових внесків (додаток 5). В органі державної виконавчої служби ведення книг обліку за кожним рахунком здійснюється відповідальною особою, яка визначається розпорядчим документом начальника органу державної виконавчої служби (далі - відповідальна особа органу державної виконавчої служби).

Відповідальна особа органу державної виконавчої служби (приватний виконавець або відповідальна особа приватного виконавця) щомісяця до десятого числа наступного місяця розшифровує суми, що залишилися на перше число кожного місяця на депозитному рахунку та рахунку авансових внесків. При цьому не допускається об`єднання в одну суму коштів, що надійшли від одного боржника чи одного стягувача.

При надходженні коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби чи рахунок авансового внеску відповідальна особа органу державної виконавчої служби повинна невідкладно повідомити начальника органу державної виконавчої служби, від якого боржника чи стягувача надійшли кошти і в якій сумі. Начальник органу державної виконавчої служби на виписці з рахунку Державної казначейської служби України або банку ставить напис «ознайомлений», підпис та дату ознайомлення.

Відповідно до пп. 3, 4 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012№ 512/5,у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником.

З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тертичної В.В. від 12.08.2021 року відкрито виконавче провадження № 66401884 від 12.08.2021р. з примусового виконання виконавчого листа № 523/6790/19, виданого 30.07.2021 Суворовським районним судом м. Одеса про стягнення з ОСОБА_2 (боржник) на користь ОСОБА_3 (стягувач) аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі у розмірі 8000,00 грн. щомісячно, починаючи з 02.05.2019 року і до повноліття доньки, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно квитанції від 08.09.2021 року на депозитний рахунок Державної казначейської служби України UA0700429 від ОСОБА_4 надійшли грошові кошти у сумі 16000 грн. отримувач: Києво-Святошинського РВ ДВС ЦМУМЮ, призначення платежу: «згідно судової справи 523/6790/19, аліменти в рамках виконавчого провадження ВП №66401884 (оплата робиться згідно договору безпроцентної позики від 08.09.2021 р.)».

Згідно квитанції 08.09.2021 року на депозитний рахунок Державної казначейської служби України UA0700429 від ОСОБА_4 надійшли грошові кошти у сумі 8000 грн., отримувач: Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), призначення платежу: «згідно судової справи 523/6790/19, аліменти в рамках виконавчого провадження ВП №66401884 (оплата робиться згідно договору безпроцентної позики від 08.09.2021 р.)».

Згідно квитанції від 09.09.2021 року на депозитний рахунок Державної казначейської служби України UA0700429 від ОСОБА_2 надійшли грошові кошти у сумі 199500 грн., отримувач: Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); призначення платежу: «згідно судової справи 523/6790/19, аліменти в рамках виконавчого провадження ВП №66401884 (оплата робиться згідно договору безпроцентної позики від 09.09.2021 р.)».

29.11.2021 року представник стягувача звернувся до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою, в якій просив повернути кошти, що надійшли від імені ОСОБА_6 та вжити заходи примусового виконання рішення.

Листом від 11.11.2021 року начальник Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив представника стягувача, що при надходженні коштів на депозитний рахунок Відділу 08.09.2021 року в сумі 8000 грн., 16000 грн., 09.09.2021 року в сумі 199500 грн., та 12.10.2021 року в сумі 8000 грн., - в призначенні платежу платником вказано обов`язковий реквізит, а саме номер виконавчого провадження. Крім того, станом на 11.11.2021 року будь-які заяви, окремо від ОСОБА_2 щодо повернення йому безпідставно сплачених коштів до Відділу не надходили. З огляду на викладене станом на 11.11.2021 року відсутні правові підстави щодо вчинення відповідних виконавчих дій.

Суд прийшов до вірного висновку про те, що отримавши на депозитний рахунок Державної казначейської служби України платежі від двох фізичних осіб, які не є учасниками виконавчого провадження, отримувачем яких зазначено два відділи державної виконавчої служби Києво-Святошинський РВ ДВС ЦМУМЮ та Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а у призначенні платежу зазначено, як аліменти в рамках виконавчого провадження ВП №66401884, так і згідно договору безпроцентної позики від 09.09.2021 р., державний виконавець відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний був провести перевірку виконання рішення суду боржником, шляхом його виклику, відібрання пояснень та одержання копій платіжних квитанцій і договорів позики від 08.09.2021 та від 09.09.2021 року, з метою перевірки цільового призначення таких платежів, усунення сумнів, щодо їх належності до виконавчого провадження №66401884 і можливого зловживання з боку боржника та за результатами проведених виконавчих дій приймати рішення щодо обліку таких депозитних сум їх розшифрування у книгах обліку та вжиття заходів примусового виконання рішення.

Врахувавши, що державним виконавцем не надано доказів оплати заборгованості у виконавчому провадженні № 66401884 боржником, суд дійшов до вірного висновку, що віднесення сум, які надійшли на рахунок Державної казначейської служби України від третіх осіб, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 із сплати аліментів на дитину у виконавчому провадженні № 66401884 є помилковим.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов обґрунтованого висновку, що дії державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тертичної В.В. щодо зарахування вищенаведених платежів в рахунок погашення заборгованості боржника у виконавчому провадженні та невжиття через це заходів щодо примусового виконання судового рішення, вчиненні без дотримання Закону України «Про виконавче провадження» та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цього Закону.

Відповідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 про те, що стягувачем не були наведені будь-які правові доводи щодо того, які саме права чи свободи порушено тим, що за боржника аліменти на отримання малолітньої дитини сплачували інші особи його батьки, а не особисто боржник, колегія суддів вважає необґрунтованими за відсутністю доказів оплати заборгованості у виконавчому провадженні № 66401884 ОСОБА_2 .

Доводи про те, що суд не обґрунтував належним чином та у повному обсязі, які саме дії мав вчинити державний виконавець у разі, коли рішення суду щодо сплати щомісячних платежів виконано не самим боржником, а свідомо іншими особами з відома боржника також є безпідставними, оскільки судом встановлено, що дії державного виконавця були вчиненні без дотримання Закону України «Про виконавче провадження».

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування відсутні.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 21 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 07 листопада 2022 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ С.М. Сегеда