Постанова

Іменем України

01 листопада 2022 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/11154/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф.,

суддів: Желепи О. В., Кравець В. А.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ярославів Вал 28»

на рішення Деснянського районного суду м. Києва

від 14 березня 2014 року

в складі судді Лісовської О. В.

у цивільній справі №754/2721/14 Деснянського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розірвання договору та визнання права власності

та за зустрічним позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про визнання права власності

У С Т А Н О В И В:

В лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони є власниками нежитлових приміщень з №1 по № 7 (групи приміщень №45а), з №1 по №14 (групи приміщень №46), загальною площею 172,3 кв.м. по АДРЕСА_1 , в рівних частинах кожний на підставі Договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 15.03.2013.

Зазначив, що запропонував ОСОБА_2 взяти його частку у майні в управління з метою отримання прибутку, про що 15.03.2013 вони уклали Договір про управління майном. Відповідно до умов Договору, він як установник майна передає управителю (відповідачу) 1/2 частину вищевказаних нежитлових приміщень в управління на строк, визначений цим Договором, а управитель здійснює управління цим майном від свого імені за плату виключно в інтересах Установника управління.

За умовами Договору він також має право на продукцію та прибутки від майна, що повинні бути передані йому відповідачем до 20 числа кожного календарного місяця. Відповідач добросовісно виконував вимоги даного Договору та перераховував отримані гроші від оренди майна позивача. Однак, починаючи з листопада 2013 року без будь-яких пояснень зупинив виплати, не надає письмові звіти щодо управління переданого йому майна, розпочав у приміщенні неузгоджені ремонтні роботи, що порушує умови Договору. Він направляв на адресу відповідача вимоги про повернення майна, які були залишені без задоволення.

За наведених обставин просив розірвати Договір про управління майном від 15.03.2013, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В подальшому подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій окрім вимоги про розірвання Договору управління майном від 15.03.2013, також просив визнати за ним право власності на Ѕ частину нежитлових приміщень №1 (група приміщень №45б) та №1 (група приміщень №45в), загальною площею 58,8 кв.м., по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимоги про визнання права власності посилався на те, що відповідач без його дозволу, як співвласника, розширив та відокремив частину існуючих нежитлових приміщень з №1 по №7 (групи приміщень №45а). Внаслідок такої реконструкції створено нові нежитлові приміщення №1 (група приміщень №45б) та №1 (група приміщень №45в), загальною площею 58,8 кв.м., по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 вважав, що він як співвласник існуючих нежитлових приміщень у відповідності до вимог ст. 328, 331 та 392 ЦК України має право на Ѕ частину новостворених приміщень.

Заперечуючи проти позовних вимог, ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що він та ОСОБА_1 є власниками нежитлових приміщень в рівних частинах на підставі Договору купівлі-продажу від 15.03.2013. Між ними був укладений Договір про управління майном, який він добросовісно певний час виконував. В подальшому ним за власні кошти було проведено ремонтні роботи у приміщеннях, в тому числі і для поліпшення якісних характеристик нежитлових приміщень.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просив визнати за ним право власності на новостворені нежитлові приміщення №1 (група приміщень №45б) та №1 (група приміщень №45в), загальною площею 58, 8 кв.м., що знаходяться по АДРЕСА_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2014 року первісний позов задоволено в повному обсязі, зустрічний позов задоволено частково.

Розірвано Договір про управління майном від 15.03.2013, укладений між сторонами.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлових приміщень №1 (група приміщень 45б) та №1 (група приміщень 45в), загальною площею 58, 8 кв.м., що знаходяться по АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нежитлових приміщень №1 (група приміщень 45б) та №1 (група приміщень 45в), загальною площею 58, 8 кв.м., що знаходяться по АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ОСББ Ярославів Вал 28» (далі ОСББ «Ярославів Вал», ОСББ), як особа, яка не брала участі у справі, але вважає, що рішенням порушено його права та обов`язки, подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Апеляційна скарга мотивована наступним.

Оскаржуване рішення стосується права скаржника на користування спірними нежитловими приміщеннями, оскільки в цих приміщеннях знаходяться інженерні комунікації будинку, що є колективною власністю членів ОСББ «Ярославів Вал 28», а отже оскаржуване рішення впливає на права та інтереси скаржника, якого безпідставно не було залучено до участі у справі. Зауважило, що факт того, що в спірних нежитлових приміщеннях знаходяться інженерні комунікації підтверджується долученими до апеляційної скарги технічною документацією та висновком експерта.

Щодо суті спору скаржник зазначив, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ніколи не були власниками чи користувачами приміщення, на яке оскаржуваним рішенням за ними визнано право власності.

На думку скаржника, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір управління майном з метою заволодіння спірним майном, не маючи при цьому будь-яких прав на таке майно, в тому числі й права розпорядження. Зауважив, що договір управління майном нотаріально не посвідчений, тобто є нікчемним, а тому за таким договором і не може бути визнано право власності на нерухоме майно.

За вказаних обставин просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2014 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали відзиви на апеляційну скаргу. В обґрунтування заперечень проти апеляційної скарги зазначали, що оскаржуване рішення жодним чином не стосується прав та обов`язків ОСББ "Ярославів Вал 28", оскільки зі змісту, як мотивувальної, так і резолютивної частин оскаржуваного рішення вбачається, що судом не вирішувалося питання про права, інтереси чи обов`язки ОСББ.

Вказували, що спірні нежитлові приміщення не мають жодного відношення до ОСББ "Ярославів Вал 28", оскільки такі приміщення перебувають на балансі саме Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва", а не ОСББ "Ярославів Вал 28".

Вважали, що ОСББ "Ярославів Вал 28" є незаконним та протиправно здійснює посягання на приватну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Також вказували, що скаржником не надано доказів того, що спірні нежитлові приміщення за своїм призначенням виконують функцію забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців і власників квартир, або дані приміщення були технічними.

За наведених обставин просили закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСББ "Ярославів Вал 28".

В доповненнях до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що надане скаржником експертне дослідження №84/19 від 20.09.2019 не має відношення до спірних правовідносин, оскільки нежитлове приміщення щодо якого здійснено експертне дослідження належало ПП "Олімп".

Звернув увагу, що наданий скаржником висновок ТОВ "Техноконсалт БТІ" від 05.09.2022 також є неналежним доказом у справі, оскільки в розумінні вимог ЦПК України не є висновком експерта, а експерт не попереджений про кримінальну відповідальність. При цьому, на думку ОСОБА_1 , отриманий у 2014 році технічний паспорт на приміщення громадського призначення, вбудовані у житловий будинок ( АДРЕСА_2 , складений відповідним експертом не містить на плану зображень теплотрас чи інших комунікацій загального користування.

Вважав, що за таких обставин висновок ТОВ "Техноконсалт БТІ" від 05.09.2022 жодним чином не спростовує того факту, що спірні приміщення є приміщеннями загального користування.

Також в доповненнях до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилався на рішення господарських судів, якими, на його думку, підтверджено, що ОСББ "Ярославів Вал 28" не має жодного відношення до спірних нежитлових приміщень.

В доповненнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14.03.2014 - без змін.

Представник ОСББ «Ярославів вал 28» - Кійко О. В. в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили закрити апеляційне провадження з тих підстав, що апеляційну скаргу подано неналежною особою.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 пояснив суду, що спірні нежитлові приміщення - це новостворене майно, на яке вони визнали право власності в судовому порядку. Також пояснив, що це спірне нерухоме майно знаходиться в Печерському районі м. Києва, а спір розглядався Деснянським районним судом м. Києва.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засіданні, перевіривши доводи апеляційної скарги та вимоги, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у рівних частинах кожний на підставі Договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 15.03.2013, є власниками нежитлових приміщень з №1 по №7 (групи приміщень №45а), з №1 по №14 (групи приміщень №46), загальною площею 172, 3 кв.м., що знаходяться по АДРЕСА_1 .

15 березня 2013 року між сторонами був укладений Договір про управління майном та акт приймання-передачі майна.

Згідно із п. 1.1 Договору, установник управління ( ОСОБА_1 ) передає Управителю ( ОСОБА_2 ) 1/2 частину нежитлових приміщень з №1 по №7 (групи приміщень №45а), з №1 по №14 (групи приміщень №46), загальною площею 172,3 кв.м., що знаходяться по АДРЕСА_1 , в управління на строк, визначений цим Договором, а Управитель здійснює управління цим майном від свого імені за плату виключно в інтересах Установника управління. Передання майна в управління не тягне за собою переходу права власності на таке майно до Управителя. Власником майна залишається установник управління.

На виконання умов Договору ОСОБА_1 було складено акт приймання-передачі майна від 15.03.2013 та передано майно ОСОБА_2 .

Пунктом 3.2.1 Договору управління майном, ОСОБА_1 має право на продукцію та прибутки від майна, що повинні бути передані йому відповідачем до 20-го числа кожного календарного місяця, у зв`язку з чим ОСОБА_2 добросовісно виконував вимоги даного пункту Договору та перераховував отримані гроші від оренди майна позивачу.

З листопада 2013 року відповідач припинив здійснення виплат за Договором управління майном, не надає відповідні письмові звіти щодо управління переданого йому майна.

Судом також встановлено, що восени 2013 року більша частина приміщень, що знаходяться по АДРЕСА_1 , була залита ливневими водами, у зв`язку з чим ОСОБА_2 були проведені ремонтні роботи щодо поліпшення якісних характеристик нежитлових приміщень. Вказані роботи здійснювалися за рахунок спільних коштів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Внаслідок проведених ремонтних робіт проведено розширення існуючих нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим створено нові об`єкти нерухомості.

Матеріали справи не містять доказів того, що у сторін наявні правовстановлюючі документи на спірні нежитлові приміщення.

В своїх позовних вимогах позивач ОСОБА_1 просив суд розірвати договір та визнати за ним право власності на 1/2 частину спірних нежитлових приміщень, зважаючи на те, що ремонтні роботи проводилися за рахунок обох співвласників, а також на те, що обидві сторони вже є співвласниками існуючого нерухомого майна.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 у своїх зустрічних позовних вимогах вказував на те, що новостворені нежитлові приміщення були побудовані за його власний рахунок, а тому за ним повинно бути визнано право власності на 100 % цих новостворених нежитлових приміщень.

Ухвалюючи рішення в частині задоволення первісної позовної вимоги про розірвання договору управління майном, суд першої інстанції виходив з того, що умови договору належним чином не виконуються управителем майна.

Задовольняючи первісні та зустрічні позовні вимоги про визнання права власності, суд першої інстанції виходив з того, що сторонам на праві власності належать існуючі нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 , які розширено ОСОБА_2 за власні кошти, внаслідок чого створено нові спірні об`єкти нерухомості.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСББ «Ярославів Вал 28» посилалося на те, що оскаржуване рішення порушує його права та інтереси, як особи, яка не приймала участі у справі, оскільки в спірних нежитлових приміщеннях, на які за сторонами визнано право власності, знаходяться інженерні комунікації будинку.

Частиною 2 статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду.

Таким чином, наведеною нормою передбачено право осіб, які не брали участі у справі, подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, але при дотриманні певних умов. Тобто, особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку, передбаченому ст. 352 ЦПК України, повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести свій правовий зв`язок зі сторонами спору або безпосередньо із судовим рішенням через обґрунтування такого критерію, як вирішення судом питання про її право, інтерес та/або обов`язок, як елементів змісту матеріально-правових відносин, в площині яких виник спір. Такий зв`язок повинен бути безпосереднім, а не ймовірним та опосередкований іншими правовідносинами.

Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та/або обов`язків цієї особи (тобто, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник) або міститься судження про права та/чи обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про залучення такої особи у якості третьої особи та про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду (постанова Верховного Суду від 11.07.2018 у справі №911/2635/17).

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ОСББ "Ярославів Вал 28", що оскаржуване рішення порушує його права та інтереси, з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, ОСББ "Ярославів Вал 28" посилалося на те, що підвал, в якому знаходиться частина нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є допоміжним приміщенням будинку, де знаходяться комунікації, без доступу до яких експлуатація житлового будинку неможлива.

На підтвердження вказаних обставин, до апеляційної скарги ОСББ "Ярославів Вал 28" долучило експертне дослідження №84/19 від 20.09.2019 та Висновок ТОВ "Техноконсалт БТІ" №01/09 від 05.09.2022, щодо нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2172,3 кв.м. (а.с. 90-99, 109-111).

Суд апеляційної інстанції дослідив, долучені скаржником до апеляційної скарги докази та встановив наступне.

Згідно експертного дослідження №84/19 від 20.09.2019, приміщення №17, загальною площею 88,9 кв.м. (група приміщень №45), підвального поверху житлового будинку літ. "А" по АДРЕСА_1 , відноситься до допоміжних приміщень та є приміщенням загального користування.

У Висновку ТОВ "Техноконсалт БТІ" №01/09 від 05.09.2022, виконаного експертом Воронцовим А. В., зазначено, що згідно до технічного паспорту, виданого 15.02.1994 Київським міським бюро технічної інвентаризації, загальна площа будинку АДРЕСА_1 Вал відповідає площі 2172,3 кв.м. та складається з 930,8 кв.м. основної площі, 1038,1 кв.м. площ підвалів, 158,4 кв.м. площ балконів, 42, 6 кв.м/ганки та 2,4 кв.м. приямок.

Також зазначено, що приміщення №1, площею 34,0 кв.м., та №4, площею 38,1 кв.м., не входять до складу приміщень, перелічених в технічному паспорті від 08.09.2011, виданого Київським МБТІ, доступу до них не має через відсутність проходу між приміщеннями №1 та №II, позначеними у технічному паспорті від 15.02.1994, який було видано Київським міським бюро технічної інвентаризації.

Приміщення №1, площею 34,0 кв.м., та №4, площею 38,1 кв.м., позначені у технічному паспорті, виданому 15.02.1994 Київським міським бюро технічної інвентаризації являються допоміжними приміщеннями будинку за адресою: АДРЕСА_1 , так як згідно Плану мереж теплопостачання та електропостачання будинку, через вказані приміщення проходять магістральні труби водопроводу, які потребують обслуговування. Також, у вказаних приміщеннях знаходяться ревізії для прочищення загальнобудинкової каналізації, затвори загальнобудинкової системи опалення та затвори систем водопостачання холодної та гарячої води, вхід мусорокамери.

Системний аналіз наведених обставин вказує на те, що в спірних нежитлових приміщеннях, на які за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судом першої інстанції визнано право власності, знаходяться інженерні комунікації житлового будинку та місця загального користування.

Колегія суддів відхиляє доводи сторін, викладені у відзивах на апеляційну скаргу, що висновок експерта є неналежним доказом, оскільки такий доказ на їх думку в розумінні положень ЦПК України не є висновком експерта, а експерт який проводив дослідження не був попереджений про кримінальну відповідальність.

Однак, сторони посилаючись на те, що наданий скаржником висновок експерта є неналежним доказом, у відповідності до вимог ст. 12, 81 ЦПК України в обґрунтування своїх заперечень не надали до суду належних, допустимих та достатніх доказів на спростування такого висновку. Зокрема, сторони, звертаючись до суду з відзивами на апеляційну скаргу не заявляли клопотання про призначення у справі судової технічної експертизи, як і не подавали до суду висновку експерта, складеного на власне замовлення, як то визначено ч. 1 ст. 106 ЦПК України.

Щодо посилань сторін на те, що експерт ОСОБА_4 не був повідомлений про кримінальну відповідальність, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Кваліфікаційного сертифікату Серія АЕ №004468 від 14.12.2016 експерт ОСОБА_4 зареєстрований у реєстрі атестованих осіб Атестаційної архітектурно-будівельної комісії за №4201 і за цим сертифікатом має право здійснювати роботи (послуги) щодо технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна (а.с. 110).

З наведеного слідує, що експерт ОСОБА_4 мав право на проведення технічної інвентаризації спірних нежитлових приміщень, а тому відсутні підстави стверджувати про необ`єктивність експерта через те, що він не був повідомлений про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання сторін на судові рішення господарських судів, які на думку сторін доводять відсутність порушеного права ОСББ оскаржуваним судовим рішенням, оскільки такі рішення не мають преюдиційного значення так як ОСББ "Ярославів Вал 28" не приймало участі в тих справах.

Щодо доводів сторін, викладених у відзивах на апеляційну скаргу, про те, що ОСББ "Ярославів Вал 28" є незаконним колегія суддів зазначає, що такі доводи також є безпідставними, оскільки до апеляційної скарги ОСББ долучено виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСББ "Ярославів Вал 28", з якої вбачається, що дата створення 07.12.2011, №0041202 (місцезнаходження: м. Київ, вул. Ярославів Вал, будинок №28) (а.с. 88-89).

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення безпосередньо стосується прав та інтересів ОСББ "Ярославів Вал 28", оскільки останнім надано належні докази на підтвердження того, що спірні нежитлові приміщення, на які за сторонами визнано право власності, за своїми технічними характеристиками є допоміжними приміщеннями житлового будинку, а саме приміщеннями в яких знаходяться інженерні комунікації.

Однак, вирішуючи спір у даній справі та задовольняючи первісні і зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, зокрема не встановив в кого на утриманні перебуває житловий будинок та чи спірні нежитлові приміщення не відноситься до допоміжних приміщень чи приміщень загального користування співвласників багатоквартирного будинку, внаслідок чого не залучив ОСББ "Ярославів Вал 28" до участі у справі в якості третьої особи.

Також суд першої інстанції не врахував, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявні правовстановлюючі документи на спірні нежитлові приміщення. Дані обставини в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтвердив ОСОБА_2 та додав, що лише на підставі рішення вони мали можливість узаконити ці нежитлові приміщення, а тому і звернулися до суду з даними позовами.

Водночас, статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності на нежитлові приміщення, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим в порушення вимог, передбачених статтями 12 і 13 ЦПК України вирішив питання про права та обов`язки осіб не залучених до участі у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості, що в силу п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ярославів Вал 28» - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2014 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 03 листопада 2022 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

В. А. Кравець