КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 760/16227/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4762/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Семенюк Т.А.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Калініченко О.Б., у справі позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому враховуючи заяву про зменшення позовних вимог, просив звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 89718 від 08 липня 2008 року, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,90 кв.м, що належить на праві власності ОСОБА_1 , для задоволення вимог ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» на загальну суму 153 990 доларів США, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу вказаного майна на прилюдних торгах з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 (кредитний договір), за умовами якого позичальнику було надано кредит у сумі 65 000,00 доларів США з кінцевим терміном його повернення до 09 липня 2018 року та з оплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 15 % річних за перші 30 днів користування кредитними коштами та змінної процентної ставки за користування кредитом у подальшому.

Позичальник зобов`язався своєчасно та у повному обсязі виплачувати проценти за користування кредитом, виконати інші умови кредитного договору та повернути кредит у встановлені терміни. Прийняті на себе зобов`язання АКІБ «УкрСиббанк» виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 грошові кошти.

30 січня 2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації, якою встановлювався порядок погашення кредиту у формі ануїтетного платежу у розмірі 885 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 89718 від 08 липня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 1666, на повний розмір зобов`язань позичальника за кредитним договором. Предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_2 .

Згодом право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 08 липня 2008 року від ПАТ «УкрСиббанк» перейшло до ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного між ними 08 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 2949, 2950.

13 червня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» були укладені договір № 1515/К від 13 червня 2019 року про відступлення прав вимоги, зокрема, за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 08 липня 2008 року, що був укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , та договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, посвідчений 13 червня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 1202, зокрема за договором іпотеки № 89718 від 08 липня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , зареєстрованим в реєстрі за № 1666.

За викладених обставин згідно з умовами кредитного договору та додаткової угоди №1 до нього ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу.

Проте, відповідач ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, зокрема, з моменту укладення між сторонами додаткової угоди № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 30 січня 2009 року та додаткової угоди № 2 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19 березня 2009 року, погашень кредиту не відбувалось, в зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором.

Про наявну заборгованість за кредитним договором та необхідність усунення порушень вказаного договору ОСОБА_1 неодноразово повідомлявся шляхом направлення повідомлення-вимоги про повернення повної суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

Зазначав, що умовами договору іпотеки (п. 4.1, 4.2) передбачено, що іпотекодержатель має право звернення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцями будь-якого зобов`язання за цим договором, що забезпечене іпотекою, на підставі рішення суду (т. 1 а.с. 1-4, 159-160).

У квітні 2021 року представник відповідача - адвокат Романцова Т.В. подала письмові пояснення (заперечення) щодо позовної заяви, в яких зазначала, що першу вимогу відповідач отримав від правонаступника АКІБ «УкрСиббанку» - ПАТ «ДельтаБанк» 12 січня 2012 року, другу вимогу - 26 червня 2013 року. У листах кредитор вимагав достроково повернути всю суму за кредитом. Вказує, що, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок стягнення заборгованості, тому суттєве значення має встановлення дійсного розміру заборгованості.

Однак позивачем не надано належного розрахунку заборгованості за кредитним договором із зазначенням розміру та періоду нарахування відсотків, а тому неможливо розрахувати розмір заборгованості за відсотками, який незаконно було нарахований позивачем за межам строку пред`явлення кредитором вимоги про дострокове повернення кредиту, тобто після 26 червня 2013 року. Вважає, що 6 років кредитор незаконно нараховував відсотки по кредиту.

Посилалася на те, що за відсутності належних та допустимих доказів в обґрунтування розміру заборгованості, в рахунок якого позивач просить стягнути заборгованість, позовні вимоги є недоведеними.

Також зазначала, що вимогою від 12 січня 2012 року було повідомлено відповідача про те, що розпочата претензійна робота зі стягнення повної суми заборгованості у розмірі: 62 283,07 доларів США - заборгованість по тілу кредиту, 27 381,71 доларів США - по відсотках, а вимогою від 26 червня 2013 року банк вимагав погасити всю суму заборгованості у повному обсязі зі сплатою процентів за користування кредитом з урахуванням усіх штрафних санкцій у загальному розмірі 838 212,64 грн.

Отже, надіславши вдруге 26 червня 2013 року відповідачу вимогу про дострокове погашення заборгованості, кредитор, правонаступником якого виступає позивач, змінив строк виконання основного зобов`язання. З огляду на зазначене, відлік позовної давності має відраховуватися з 10 серпня 2013 року. Разом з тим, позивач звернувся до суду з позовом лише 27 липня 2020 року, тобто зі спливом строку загальної позовної давності.

Враховуючи викладене, просила застосувати до позовних вимог строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову (т. 1 а.с. 139-141).

У відповіді на відзив на позовну заяву представник ТОВ «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» Гайдаш О.В. просив задовольнити позов та зазначив, що жоден з документів, на які посилається в письмових поясненнях відповідач, не встановлює юридичного факту пред`явлення кредитором за договором про надання споживчого кредиту № 0 вимоги про дострокове виконання зобов`язання. Так, обидва листи від 12 січня 2012 року мають інформаційний характер, тому посилання на ці документи в якості підтвердження зміни строку виконання зобов`язання є необґрунтованими.

Щодо листа від 26 червня 2013 року вважає, що він не є належним доказом пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту, оскільки не містить підпису посадової особи ПАТ «Дельта Банк» та печатки цієї юридичної особи, а підписаний невідомою особою «П.В. Муха» та скріплений печаткою «Для документів №2» TOB «КК «Вердикт», що не має жодного відношення до ПАТ «Дельта Банк»; не містить вимоги про повне погашення заборгованості за кредитним договором, а містить вимогу про погашення наявної, тобто поточної заборгованості, що не є тотожним поняттю повного дострокового повернення кредиту; адресується поручителю ОСОБА_2 , а не позичальнику за кредитним договором.

Щодо неодноразових повідомлень-вимог, які зазначені у позовній заяві в якості заходів досудового врегулювання спору, пояснював, що позивач мав на увазі власні вимоги від 09 жовтня 2019 року та 04 грудня 2019 року, які не були отримані відповідачем.

Посилався на те, що позивачем здійснено розрахунок заборгованості відповідача, яка складає 153 990 доларів США, а відповідач, у разі наявності заперечень, має спростувати заборгованість згідно наданого розрахунку.

Таким чином, позивач надав до позову копії документів, що підтверджують перехід права вимоги за кредитним договором та наявність заборгованості у відповідача, в той час як відповідачем не надано жодного належного доказу про зміну строку виконання зобов`язання за кредитним договором та про сплату будь-яких платежів на спростування розрахованої банком заборгованості (т. 1 а.с. 164-167).

У поданих до суду письмових поясненнях щодо відповіді на відзив та заяви про зменшення розміру позовних вимог, представник відповідача - адвокат Романцова Т.В. посилалася на те, що заявлена позивачем сума боргу у розмірі 153 990 доларів США - є безпідставною, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 27 липня 2020 року, отже, до частини платежів, нарахованих до 26 липня 2017 року (за три роки до звернення з позовом до суду) слід застосувати строк позовної давності.

Вказувала, що з відповіді на відзив позивача вбачається, що сплачувати за кредитом відповідач припинив у лютому 2009 року. За таких умов трирічний термін позовної давності за черговими платежами, нарахованими до 26 липня 2017 року позивачем було пропущено, відтак вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.

Сума платежів за період з 10 лютого 2009 року до 26 липня 2017 року сумарно становить - 90 270 доларів США. За таких умов сума заборгованості за кредитом має бути зменшена на розмір такої заборгованості, нарахованої поза межами строку позовної давності.

Крім того, позивач не надав належні докази складових частин ануїтетного платежу (суми тіла кредиту та відсотків), нарахованих після звернення до суду з позовом, тому в цій частині сума боргу є недоведеною позивачем.

Отже, обґрунтований розмір заборгованості має складати - 31 860 доларів США (885 доларів США х 36 місяців (останні три роки нарахування до звернення з позовом до суду).

Щодо зміни строку повернення кредиту та спливу строку позовної давності до всієї суми заборгованості представник відповідача посилається на підстави, викладені в поданих до суду раніше запереченнях, зазначаючи при цьому, що кредитор, звернувшись у 2013 році із вимогою, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Вимога свідчить про закінчення строку дії кредитного договору, оскільки в ній зазначається про те, що у разі непогашення всієї суми боргу, кредитор розпочинає стягнення в примусовому порядку.

Щодо доводів позивача про те, що вимога кредитора від 26 червня 2013 року не є вимогою про дострокове повернення, представник відповідача зазначала, що вимога була направлена ще попереднім кредитором ПАТ «Дельта Банк», в якості представника кредитора на той момент діяла колекторська компанія TOB «КК «Вердикт»; на вимозі наявна печатка представника ПАТ «Дельта Банк» - TOB «КК «Вердикт» та підпис довіреної особи представника останнього; у вимозі зазначено реквізити для погашення боргу саме кредитора ПАТ «Дельта Банк», а в призначенні платежу зазначено саме особу позичальника - відповідача; у вимозі ПАТ «Дельта Банк» вимагає повернути достроково всю суму боргу у розмірі 838 212,64 гри., яка на той час була еквівалента сумі коштів по курсу НБУ у розмірі 104 776 доларів США, отже, твердження позивача про стягнення поточної заборгованості є хибним; вимогу отримав особисто ОСОБА_1 , незважаючи на те, що отримувачем вказано поручителя та солідарного боржника - ОСОБА_2 ; у вимозі зазначено номер останньої додаткової угоди № 1 від 30 січня 2009 року до основного договору № 0 від 08 липня 2008 року, оскільки цією угодою були змінені суттєві умови кредитного договору.

Враховуючи викладене, вважає беззаперечним фактом отримання відповідачем у червні 2013 року вимоги про дострокове повернення кредиту у повному обсязі (т. 1 а.с. 198-201).

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року відмовлено в задоволенні позову ТОВ «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки (т. 1 а.с. 212-220).

Не погодившись з рішенням районного суду, 20 грудня 2021 року представник ТОВ «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» - адвокат Гайдаш О.В. направив до суду апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити (т. 1 а.с. 229-243).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції незважаючи на правильно визначений характер правовідносин між сторонами та встановивши наявність заборгованості відповідача за кредитним договором, безпідставно відхилив позовні вимоги застосувавши наслідки спливу строку позовної давності, чим порушив норми матеріального та процесуального права. Звертав увагу на те, що жоден з документів, наданий відповідачем, не встановлюють юридичного факту пред`явлення кредитором за договором споживчого кредиту вимоги про дострокове виконання зобов`язання, а лист від 26 червня 2013 року адресується поручителю ОСОБА_2 , а не позичальнику, та не є належним доказом пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту з мотивів, що підписаний невідомою особою. Таким чином, судом без достовірних та достатніх доказів встановлено початок перебігу позовної давності на основі припущення про існування довіреності на підписання вимоги від 26 червня 2013 року без наявності самої довіреності.

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник ТОВ «Фінансова Компанія Інвест-Кредо»- адвокат Гайдаш О.В. підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити. Представник відповідача - адвокат Романцова Т.В. заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази.

Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» звернулось до суду з пропуском загальної позовної давності тривалістю у три роки, про що заявлено стороною відповідача, та є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів погодилася з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 08 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами п.1.1.,1.2 якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 65 000,00 доларів США, що еквівалентно 314 606,50 грн., а позичальник - належним чином використовувати його та повернути не пізніше 09 липня 2018 року, з оплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 15 % річних за перші 30 днів користування кредитними коштами та змінної процентної ставки за користування кредитом у подальшому (т. 1 а.с. 5-11).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 банком прийнято заставу нерухомості та поруку ОСОБА_2 (п. 2.1 договору).

Згідно з п. договору іпотеки № 89718 від 08 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Лосєвим В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1666, предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_2 , ринкова вартість на момент укладення договору - 539 590 грн. (т. 1 а.с. 15-18).

Згідно з п. 4.1, п. 4.2 договору іпотеки іпотеко держатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення здійснюється на підставі: пп. 4.2.1 - рішення суду, пп. 4.2.2 - виконавчого напису нотаріуса, пп. 4.2.3 позасудового врегулювання у відповідності до умов Закону України «Про іпотеку», пп. 4.2.4 - в інших випадках, передбачених законодавством України.

У п. 5 договору іпотеки міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

30 січня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації, якою у п. 1.2.2 встановлювався порядок погашення кредиту у формі ануїтетного платежу у розмірі 885 доларів США. Крім того, п. 1.2 договору було внесено зміну щодо кінцевого терміну повернення кредиту - не пізніше 10 липня 2023 року (т. 1 а.с. 12-13).

19 березня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 2 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 08 липня 2008 року, відповідно до п. 1.1 якого сторони домовились про перенесення строків виконання зобов`язань позичальника зі сплати процентів за договором з 01.01.2009 року - 31.01.2009 року на 01.02.2011 року - 10.02.2011 року (т. 1 а.с. 14).

Право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 08 липня 2008 року від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» перейшло на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного між ними 08 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Шевченко Д.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 2949, 2950.

13 червня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» були укладені договір № 1515/К про відступлення прав вимоги та договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Шевченко І.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 1202 (т. 1 а.с. 19-21, 35-38).

Зокрема, згідно додатків до договорів про відступлення права вимоги ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» набуло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 08 липня 2008 року, що був укладений між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 , на суму заборгованості 4 698 367,09 грн., та за договором іпотеки № 89718 від 08 липня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , зареєстрованим в реєстрі за № 1666 (т. 1 а.с. 31, 43).

До суду першої інстанції позивачем надано розрахунок суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 08 липня 2008 року, відповідно до якого загальна сума заборгованості становить 153 990,00 доларів США з розрахунку 885 доларів США ануїтетного платежу щомісячно за період з 10 лютого 2009 року по 10 липня 2023 року (т. 1 а.с. 161-162).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із п. 3 та 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно із ч. 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Застосовуючи наведені норми права, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси заявника забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За умовами договору про надання споживчого кредиту № 0 від 08 липня 2008 року банк має право, зокрема, визнати термін повернення кредиту таким, що настав, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення (п. 6.1.2.).

Пунктом 6.2. договору визначено, що в разі застосування банком права, передбаченого пунктом 6.1.2. договору, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит є наступним, а саме:

- терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі Банку з 32 (тридцять другого) календарного дня, рахуючи з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) Банку про дострокове повернення кредиту;

- терміни дострокового повернення кредиту та сплати (плати) за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковими до повернення і сплати в повному обсязі Банку з 41 календарного, рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит, у випадку неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку внаслідок зміни Позичальником адреси (без попереднього про це письмового повідомлення Банку) або з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів, рахуючи з дати направлення Позичальнику повідомлення (вимоги) Банку.

Встановлено, за умовами кредитного договору та додаткових угод до нього ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів у розмірі 885 доларів США. День сплати ануїтетного платежу 10 число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов`язаний сплатити ануїтетний платіж. Розмір ануїтетного платежу може змінитися у випадку зміни процентної ставки відповідно до умов договору (т. 1 а.с. 12-13).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконував взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, зокрема, з моменту укладення додаткової угоди № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 30 січня 2009 року та додаткової угоди № 2 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19 березня 2009 року.

Позивачем у розрахунку зазначено період заборгованості з 10 лютого 2009 року по 10 липня 2023 року по 885 доларів США кожного місяця, загальна сума заборгованості 153 990 доларів США (т. 1 а.с. 161-162).

Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 заявив про застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідач посилався на те, що ПАТ «Дельта Банк» було направлено вимогу вих. № 9125162р1_26.06.2013 від 26 червня 2013 року, за змістом якої банк вимагав погасити наявну заборгованість у повному обсязі зі сплатою процентів за користування кредитом з урахуванням усіх штрафних санкції, розмір якої складав 838 212,64 грн., у зв`язку з чим позивач змінив строк повернення кредиту(т. 1 а.с. 142-143).

Так, 12 січня 2012 року на адресу ОСОБА_1 кредитор направив лист-повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні та вимогу про погашення кредитної заборгованості (т. 1 а.с. 144-145)

З наявної у матеріалах справи копії вимоги ПАТ «Дельта Банк» за вих. № 9125162р1_26.06.2013 від 26 червня 2013 року направив ОСОБА_2 письмову вимогу про повне дострокове виконання кредитних зобов`язань (т. 1 а.с. 142-143)

У 2013-2014 роках кредитор звертався до суду із позовними вимогами до ОСОБА_1 про повне дострокове стягнення кредитної заборгованості і звернення стягнення на предмет іпотеки на погашення кредитної заборгованості, що підтверджується ухвалами Солом`янського районного суду м. Києва від 25 лютого 2014 року у справі № 760/1039/14-ц та від 25 квітня 2014 року у справі № 760/5443/14-ц, заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 23 грудня 2014 року і постановою Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15039/14-ц.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

В укладених між сторонами договорах немає посилання на домовленість сторін щодо збільшення строку давності. Відсутній і окремий договір про збільшення строку позовної давності.

Вимога про звернення стягнення на заставу «піддається» впливу позовної давності. До неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимоги про звернення стягнення на заставлене майно поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 183/183/16-ц (провадження № 61-21050св18).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин, дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-1763цс16 зроблено висновок, що перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

Суд апеляційної інстанції зауважив, що позовній вимоги ПАТ «Дельта Банк» у задоволенні яких було відмовлено заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 23 грудня 2014 року у справі № 760/15039/14-ц, є відмінним від заявлених позовним вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» у цій справі, а тому не вирішував питання про закриття провадження у цій справі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не можуть бути визнані підставою для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, тому апеляційним судом відхилені.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення районного суду не підлягає скасуванню.

На підставі ст. 141 ЦПК України, у випадку відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесені позивачем судові витрати за розгляд справи апеляційним судом мають бути віднесені на рахунок апелянта і не підлягають розподілу.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 04 листопада 2022 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

Т.А. Семенюк