Єдиний унікальний номер: 379/768/22
Провадження № 2-о/379/22/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання Гопкало О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тараща цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області про встановлення факту родинних відносин,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з даною заявою, в якій просить суд встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Тимошівка Маньківського району Черкаської області, що мешкає по АДРЕСА_1 , є батьком ОСОБА_2 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Черкаси, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який 18 квітня 2022 року зник безвісті під час виконання бойового завдання. Встановлення даного факту заявнику потрібно для реалізації права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника.

В обґрунтування заяви зазначив, що заявник проживав однією сім`єю, як чоловік і жінка в цивільному шлюбі з ОСОБА_3 . Від даного шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_2 . Мати дитини зареєструвала дитину на власний розсуд, у свідоцтві про народження запис про батька здійснено зі слів матері, але ім`я та по батькові зазначено заявника. Тобто, документально немає підтвердження їхніх родинних зв`язків. Однак, заявник завжди визнавав і визнає ОСОБА_2 своїм сином, утримував та виховував його, забезпечував усім необхідним, а він у свою чергу завжди визнавав його своїм батьком.

Після смерті дружини заявник був призначений опікуном над неповнолітнім ОСОБА_2 , тобто і після смерті матері він із сином проживали разом однією сім`єю. З досягненням сином повноліття, останній після навчання пішов працювати, і надав заявнику значну матеріальну допомогу, практично утримував його, оскільки заявник людина пенсійного віку і не має фінансової змоги утримувати себе в повні мірі. Після оголошення воєнного стану в Україні ОСОБА_2 був призваний на військову службу до лав ЗСУ за місцем проживанням.

Через неможливість документального підтвердження факту наявності родинних відносин між заявником та його сином, він звернувся до суду з даною заявою.

Заявник у судовому засіданні заяву підтримав у повному обсязі. Пояснив, що з ОСОБА_4 вони жили у цивільному шлюбі, оскільки він не розірвав попередній шлюб. Познайомився з ОСОБА_4 в Черкасах. Син ОСОБА_5 народився у 1988 році. Після народження сина ОСОБА_5 стали проживати разом з ОСОБА_4 . У неї була ще донька 5 років. Вона записала сина ОСОБА_5 на прізвище ОСОБА_4 , а по-батькові ОСОБА_6 . У с. Степок переїхали в на початку 90-х років вчотирьох. Син і дочка пішли у школу у Степку . Він хотів усиновити ОСОБА_5 , але співмешканка ОСОБА_4 наполягла, щоб ОСОБА_5 залишився на прізвищі « ОСОБА_4 », оскільки у них в роду не залишилось чоловіків. ОСОБА_5 - це його кровна дитина. Співмешканка ОСОБА_4 померла в 2001 році, коли сину було 12 років. Він був опікуном над донькою ОСОБА_8 та сином ОСОБА_5 .

Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно, про причини неявки до суду не повідомив, правом подати клопотання чи пояснення не скористався.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 є її вітчимом, та батьком ОСОБА_5 . Її мати приїхала з Красноярска , коли їй було три роки в Черкаси, оскільки в Смілі проживали родичі. Мати працювала. Коли їй виповнилось 4-5 років мати познайомилась з ОСОБА_1 . Вони разом стали проживати у Черкасах , там народився брат ОСОБА_5 . На початку 90-х років переїхали в Степок. ОСОБА_5 там ходив у школу. Мати з ОСОБА_1 проживали у цивільному шлюбі. ОСОБА_5 мати записала як мати одиначка, не вписали ОСОБА_1 у свідоцтво про народження ОСОБА_5 . Мати ніколи не казала, що це не кровний син ОСОБА_1 , сприймалось, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_5 . У ОСОБА_1 та ОСОБА_5 одна група крові 4+. Вони схожі зовнішньо. Після смерті матері ОСОБА_1 оформив опікунство над ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснила, що є мешканкою с. Степок та сусідкою сім`ї ОСОБА_1 . В 90-х роках в Степок приїхали ОСОБА_1 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . ОСОБА_5 ходив у садочок та у школу у Степку. ОСОБА_8 була домогосподаркою. Їй не відомо, чи були у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_14 . Остання казала, що зійшлися з ОСОБА_16 , у них появився син. Петро кровний батько ОСОБА_2 . ОСОБА_8 загинула від удару електричним струмом. Степан залишився з ОСОБА_1 , оформив опікунство. Не відомо, чого ОСОБА_1 не оформив свої батьківські права.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд, приходить до наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Судом встановлено, що сестра ОСОБА_9 25.05.2022 отримала від третього відділу Білоцерківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки сповіщення про смерть брата - молодшого сержанта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який 18.04.2022 зник безвісті під час виконання бойового завдання (а.с.27).

До оголошення воєнного стану в Україні ОСОБА_17 був зареєстрований та проживав разом із ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Останнім часом працював позмінно на підприємстві «Нова пошта» в м. Києві (а.с.26).

Із копії по господарської книги вбачається, що членом домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , головою якого являється заявник ОСОБА_1 , з 1991 року зазначено ОСОБА_2 (а.с.20).

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 13.01.1988 відділом ДРАЦС м. Черкаси, актовий запис про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складено 13.01.1988 за № 79 (а.с.9). В графі «Батьки» якого зазначено:

Батько - ОСОБА_18 ,

Мати ОСОБА_22 .

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 21.09.2001 визнано факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 громадянки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканки с. Степок Таращанського району Київської області (а.с.13). Як зазначено у даному рішення, що «встановлення смерті заявнику необхідно для належного оформлення документів на неповнолітнього сина померлої та для встановлення опіки над ним».

У зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_4 матері ОСОБА_3 (а.с. 13, 14), рішенням виконавчого комітету Степківської сільської ради Таращанського району Київської області від 28.02.2002 №12 призначено ОСОБА_1 опікуном над неповнолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.15) та видано посвідчення №1 (а.с.16).

Згідно довідки Степківського фельдшерського пункту Таращанського району Київської області від 18.05.2022 №215, сім`я ОСОБА_4 ( ОСОБА_20 ) дійсно перебувала на обліку з 1990 року, а з ІНФОРМАЦІЯ_4 (після смерті матері) сином опікувався ОСОБА_1 (а.с.18).

В довідці Степківської філії Ківшоватського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів - заклад дошкільної освіти від 15.08.2022 № 14, що з 01.09.1996 по 21.06.2004 дійсно навчався ОСОБА_17 , а після смерті матері ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) навчанням та вихованням займався його ОСОБА_1 , який систематично відвідував батьківській збори, мав тісну співпрацю з педагогами та адміністрацією закладу освіти (а.с.32).

Частиною 2 ст.124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною першої статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно із частиною першою та другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів осіб, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

На підставі ч.1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

У роз`ясненнях Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 12.05.2022 щодо призначення пенсії у разі втрати годувальника членам сім`ї, зниклих безвісти у зв`язку зі збройним конфліктом зазначено нормативну базу та окремі положення, якими слід керуватися при вирішені даного питання, а саме:

Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин»;

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846.

Особа, зникла безвісти за особливих обставин, - особа, зникла безвісти у зв`язку із збройним конфліктом, воєнними діями, тимчасовою окупацією частини території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру.

Особа вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи.

Особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.

Заява про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, подається до відповідного територіального органу Національної поліції України.

Заява про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин подається: родичем такої особи; представником військового формування; органом державної влади; органом місцевого самоврядування; громадським об`єднанням; будь-якою іншою особою, якій стало відомо про зникнення; уповноваженим з питань осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, якщо перелічені вище особи звернулися до неї з повідомленням про зникнення особи.

Пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин.

Призначається така пенсія незалежно від тривалості страхового стажу годувальника.

Право на отримання пенсії виникає через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру досудових розслідувань або до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.

Право на призначення пенсії мають:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку;

2) діти зниклого безвісти, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання, до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;

3) усиновлені діти, пасинок і падчерка (якщо вони не одержували аліментів від батьків);

4) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся зниклого безвісти незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) зниклого безвісти до досягнення нею (ними) 8 років;

5) особи, які були на повному утриманні або одержували допомогу від зниклого безвісти, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї зниклого безвісти, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку із втратою годувальника (ч.2 ст.35 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника до заяви даються такі основні документи:

1)Паспорт або інший документ, що засвідчує особу, якій призначається пенсія, місце проживання і вік;

2)Довідка податкової адміністрації про присвоєння ідентифікаційного номера як заявнику, так і зниклому безвісти годувальнику (за наявності);

3)Документи, що підтверджують родинні зв`язки з годувальником;

4)Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що засвідчує факт внесення до цього реєстру інформації про безвісне зникнення особи, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, отримана в порядку, передбаченому Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин».

Крім того згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що після отримання сповіщення від ТЦК СП про зникнення безвісті ОСОБА_21 ні сестра, ані заявник, не звернулися із заявою до Національної поліції або до суду для визнання його безвісно відсутнім.

Згідно п.п. 4 п. 2.3. розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника також необхідно додати: свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що засвідчує факт внесення до цього реєстру інформації про безвісне зникнення особи, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, отримана в порядку, передбаченому статтею 15 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти».

Відповідно до ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу.

В розумінні ч. 1 ст. 4 Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» ОСОБА_2 не набув правового статусу зниклого безвісти за особливих обставин та рішенням суду не визнано його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, що не породжує на теперішній час прав непрацездатних членів сім`ї на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктами 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню відповідні положення КпШС України, чинні на час їх виникнення, тобто на час народження ОСОБА_2 та вчинення актового запису про його народження.

Стаття 53 КпШС (в редакції на час народження ОСОБА_2 ) визначала, що у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Оскільки, за приписами ст. 53 КпШС України законодавцем надано право на звернення до суду із позовом про встановлення батьківства або за заявою одного із батьків дитини (або опікуна чи піклувальника), що можливо лише у разі недосягнення дитиною повноліття, або за заявою самої дитини.

Тобто, у дитини, яка досягла повноліття, виникає право самостійно звертатися до суду із заявою про встановлення батьківства, натомість в цей момент таке право припиняється у інших осіб (одного з батьків, опікуна (піклувальника)).

Зазначене узгоджуються з положенням ст.60 КпШС України відповідно до якої батьки здійснюють захист прав та інтересів лише неповнолітніх дітей, а, отже, захист прав та інтересів дітей, які досягли повноліття, здійснюється такими особами самостійно, оскільки вони втратили статус «дитина».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2021 року у справі № 756/8241/20.

Що стосується окремого провадження, в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 вказано, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та сім`ю України.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст.55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник посилався на те, що встановлення факту родинних відносин з ОСОБА_2 необхідно йому для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, проте ОСОБА_2 не набув правового статусу зниклого безвісти за особливих обставин та рішенням суду не визнано його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим.

У листі Верховного Суду України від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, що заявник до повноліття ОСОБА_2 не реалізував своє право звернутися до суду для встановлення батьківства, яке він втратив з моменту повноліття дитини, а оформив над неповнолітнім ОСОБА_2 опіку.

Крім того, ОСОБА_2 не визнаний безвісно відсутнім чи оголошений померлим, відсутнє звернення із заявою про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин та внесення відповідної інформації до реєстру у порядку визначеним чинним законодавством.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про відмову у задоволення заяви ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 4,10, 12, 13, 76, 81, 247, 259, 263-265, 268, 293-294, 315-316, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області про встановлення факту родинних відносин - відмовити у повному обсязі.

Повне рішення складено 28.10.2022.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області.

Головуючий:В. І. Зінкін