КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/7384/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7688/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Кузьмич Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , державний нотаріус Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Мельничук Марина Володимирівна, приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Приймак Альона Петрівна, про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування його державної реєстрації,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2022 року, ухваленого під головуванням судді Бондаренко О.В.,-

встановив:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом.

Позивач просила: визнати квартиру АДРЕСА_1 , спільним сумісним майном подружжя набутим у шлюбі; визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований в реєстрі за № 354 від 19.03.2021, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Приймак А.П., недійсним; скасувати в реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про державну реєстрацію квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 103); визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що батько позивача перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . У період шлюбу ними була придбана квартира АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частину в спірній квартирі після померлого батька, оскільки квартира придбавалася на ім`я дружини померлого - ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що спірна квартира придбана у шлюбі, відтак є спільним сумісним майном її батька та ОСОБА_2 . Тому позивач, як спадкоємець першої черги має право на 1/2 частку від 1/2 частки квартири як спадщину після смерті батька.

Відповідач самовільно продавши спірну квартиру, порушила спадкове право власності позивача на 1/4 частку квартири.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2022 року позов задоволено частково.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Визнано договір купівлі-продажу 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , який зареєстрований в реєстрі за № 354 від 19.03.2021, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Приймак А.П., недійсним.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) у розмірі 1 059,33 грн.

У задоволенні решти вимог відмолено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині визнання квартири спільним сумісним майном та визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/6 частини квартири скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/6 частини квартири та в частині відмови визнати за позивачем право власності на 1/4 частку квартири скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення про визнання договору купівлі-продажу 1/4 частки квартири недійсним та визнати за позивачем право власності на 1/4 частку квартири.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник ОСОБА_5 подав заяву про розгляд справи без участі ОСОБА_5 та її представника.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що частки у спільному майні подружжя не є рівними, а становлять: 2/3 - ОСОБА_2 та 1/3 - ОСОБА_4 , яка є спадковим майном і підлягає розподілу між спадкоємцями останнього.

Оскільки на день укладання спірного договору купівлі - продажу квартири, відповідач була власником лише 2/3 частини спірної квартири, договір купівлі-продажу 1/6 частини квартири слід визнати недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Судом першої інстанції вказано, що розпорядившись цілою квартирою відповідач порушила право власності позивача на належну їй частину квартири (1/6), як на спадкове майно спадкоємця.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на частину квартири, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не заявлялися вимоги щодо витребування майна, питання щодо виділу частики спадкодавця в порядку прийняття спадщини не вирішувалося та позивач заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на частку у вказаній квартирі нотаріусу не подавала і нотаріусом з даного питання не приймалася постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про скасування в реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про державну реєстрацію спірної квартири, суд виходив із того, що зазначена вимога не узгоджується з нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 січня 2007 року по 31 серпня 2020 року.

Під час перебування у шлюбі, 16 березня 2007 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_2 укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 .

Продаж квартири здійснено за домовленістю сторін за 41 200,00 грн, які продавець одержав повністю під час оформлення цього договору.

17 березня 2007 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру.

19 березня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі - продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Приймак А.П., зареєстрований у реєстрі за № 354, на підставі якого за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

При укладенні договору ОСОБА_2 подала нотаріусу заяву, в якій зазначила, що вказана квартира була придбана нею у шлюбі, проте з 31 серпня 2020 року вона є вдовою; особи, які б ставили питання про визнання за ними права власності на відчужувану квартиру (чи її частку), як на спільне сумісне майно, у томі числі і відповідно до ст. 60,74,97 СК України, відсутні; також, стверджувала, що малолітні та неповнолітні спадкоємці, непрацездатні особи відсутні, судові спори з приводу майна не ведуться, та відповідно до ст. 1266 ЦК України спадкоємці також відсутні.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_5 зазначила, що спірна квартира набута у шлюбі, а тому її батько та відповідач мали у власності по 1/2 частині квартири кожний. Відповідач, здійснивши продаж квартири, порушила спадкове право позивача. Позивач, як спадкоємець першої черги після смерті батька, має право на 1/4 частину квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Положеннями ч. 1 ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була придбана в період шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 мали особисті кошти на придбання спірної квартири.

Судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що частки у спільному майні подружжя не є рівними, а становлять: 2/3 - ОСОБА_2 , яка витратила на придбання квартири особисті кошти у розмірі 24 820,04 грн та 1/3 - ОСОБА_4 , який витратив на придбання квартири особисті кошти у розмірі 11 233,33 грн., а решта коштів спільні кошти подружжя.

Згідно ст. ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України).

Враховуючи встановлені фактичні обставини, спадковим майном, яка підлягає розподілу між спадкоємцями ОСОБА_4 є 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 .

Визнаючи недійсним договір купівлі-продажу 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку, оскільки на день укладення договору-купівлі продажу ОСОБА_2 була власником лише 2/3 частини спірної квартири, інша частина якої увійшла до складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 , тому вона не мала права на розпорядження цією часткою квартири.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що спірна квартира придбана виключно за її особисті кошти, колегія суддів відхиляє, оскільки належних та достатніх доказів на підтвердження придбання спірного майна виключно за особисті кошти відповідача матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що ОСОБА_4 приймав участь у придбанні спірної квартири, шляхом надання особистих коштів у розмірі 11 233,33 грн, які були отримані 01 березня 2007 року від продажу квартири АДРЕСА_2 .

При цьому судом першої інстанції правильно зазначено, що відповідачем не надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження використання коштів у сумі 15 000 грн, отриманих від Білоцерківської міської лікарні № 2, на придбання спірної квартири, оскільки вони отримані ще у 2005 році, а квартира придбана у 2007 році.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/6 частини квартири не є належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача, колегія суддів відхиляє, оскільки без пред`явлення такої вимоги спірна частка на квартиру належатиме іншій особі, а не позивачу.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_5 про те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що частки у спільному майні подружжя не є рівними, колегія суддів відхиляє, оскільки зібраними у справі доказами встановлено та підтверджено, що ОСОБА_2 на придбання спірної квартири були витрачені особисті кошти у розмірі 24 820,04 грн, з яких 15 900,00 грн ОСОБА_2 отримала від продажу своєї приватної власності, та 8 920,00 грн, які перебували на особистому рахунку в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». В свою чергу ОСОБА_4 на придбання спірної квартири витратив особисті кошти у розмірі 11 233,33 грн.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 14 лютого 2022 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційних скарг немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 07 листопада 2022 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко