_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 4-с/947/73/22
УХВАЛА

03.11.2022 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Салтан Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Остапчук О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса), заінтересована особа ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

ВСТАНОВИВ:

12.10.2022 року до Київського районного суду м. Одеси в інтересах ОСОБА_1 звернулась адвокат Яценко Ю.В. із скаргою набездіяльність державного виконавця в якій просить визнати неправомірною бездіяльність Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо не зняття арешту з нерухомого майна при закінченні виконавчого провадження та зобов`язати Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , а саме квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Скарга обґрунтована тим, що арештна квартиру, Ѕ частини якої на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 було накладено у виконавчому провадженні АА 128065 щодо виконання судового рішення у справі № 2-7174/03 за виконавчим документом від 27.01.2004 року виданим Київським районним судом м. Одеси про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі ј частини, та який не було знято при закінчення виконавчого провадження. Скаржник зазначає, щобездіяльність державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління юстиціїщодо не зняття арешту нерухомого майна при закінчення виконавчого провадження неправомірною. Виходячи з вищевикладеного, вважає, що існують обґрунтовані підстави для зняття арешту з майна, оскільки виконавче провадження завершено та знищено, будь-які інші відкриті виконавчі провадження відсутні,скаржник не може розпорядитись своїм майном та вимушений звернутись до суду з даною скаргою, оскількиу позасудовому порядку зняти арешт неможливо.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Салтан Л.В.

Ухвалою судді від 13.10.2022 року відкрито провадження у справі і призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 03.11.2022 року.

27.10.2022 року від представника скаржника адвоката Яценко Ю.В. до суду надійшла заява про уточнення вимог скарги на бездіяльність державного виконавця, в якій просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Першого Приморськоговідділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту з нерухомого майна при закінченні виконавчого провадження; зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , а саме: квартири під номером АДРЕСА_2 , який накладено 04.08.2004 р. за № 1219786, реєстратором: Перша одеська державна нотаріальна контора, на підставі постанови АА 128065, 02.08.2004, Перший ВДВС Приморського РУЮ у м. Одеса (реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 1219786); зобов`язати Перший Приморський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) здійснити усі необхідні дії щодо зняття арешту з нерухомого майна.

В судовому засіданні представник скаржника адвокат Яценко Ю.В.уточнені вимоги скарги підтримала і просила задовольнити.

Представник Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, відзив на скаргу не надав.

Стягувач - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином, відзив на скаргу не надала.

Дослідивши матеріали справи відповідно до ст. 229 ЦПК України, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено згідно Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 306395094 від 02.08.2022 року, ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить Ѕ частина квартири, розташована за адресою АДРЕСА_1 .

24.11.2003 року Київським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення по справі № № 2-7174/03, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі ј частини всіх заробітків, щомісячно, але не менше Ѕ частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 14 листопада 2003 року і до досягнення її повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На примусовому виконанні у Першому ВДВСПриморськогорайонного управління юстиціїу м. Одесі (наразі Перший Приморський відділ державної виконавчої служби в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) перебувало виконавче провадженняАА №128065з примусового виконання виконавчого листа №2-7174/03 від 27.01.2004, виданий Київським районним судом м. Одеси про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі ј частини всіх заробітків, щомісячно.

У виконавчому провадженні Першого ВДВСПриморськогоРУЮ у м. Одесі (наразі Перший Приморський відділ державної виконавчої служби в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) винесено Постанову АА №128065 від 02.08.2004 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

04.08.2004 року Першою одеською державною нотаріальною контороюна підставі постанови АА 128065 від 02.08.2004 р.Першого ВДВС Приморського РУЮ у м. Одеса,внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про арешт нерухомого майна, об`єкт обтяження: квартира, все майно, адреса: АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_1 .

Згідно відповіді Першого Приморського відділу державної виконавчої служби в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вих. від 16.08.2022 р. № 36863, виконавче провадження на підставі якого було накладено арешт - закінчено, знищено.

Будь-яких інших відкритих виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 не має.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами,прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактичною перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.

У частинах 4 та 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» наведено вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

В п.1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» судам роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства.

Частиною 1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.447 ЦПК України передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами, права чи свободи яких порушено, до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця, рішення якого оскаржується. Їх неявка у разі належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, в ході судового розгляду справи встановлено, що виконавче провадження АА 128065при примусовому стягненні за виконавчим листом №2-7174/03 від 27.01.2004, виданий Київським районним судом м. Одеси про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі ј частини всіх заробітків щомісячно, було відкрито, перебувало на виконанні в Першому ВДВС ПриморськогоРУЮ у м. Одесі, було завершено та було знищено.

Суд вважає, що оскільки скаржником не вказано конкретну особу державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), бездіяльність якої на думку скаржника є неправомірною,а матеріали виконавчого провадження знищені, отже суд позбавлений можливості задовольнити вимоги щодо визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною та зобов`язати вчини дії.

При цьому суд приймає до уваги те, що скаржник позбавлений будь-якої іншої можливості у позасудовому порядку зняти арешт з нерухомого майна, через відсутність в органах державної виконавчої служби матеріалів виконавчого провадження, у якому здійснено накладення арешту, оскільки таке провадження було закінчено і знищено.

Суд погоджується з доводами скаржника щодо того, що арешт на нерухоме майно безумовно порушує його права володіння, користування та розпорядження своєю власністю.

Стаття 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

При цьому, згідно зі ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса), заінтересована особа ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , а саме: квартири під номером АДРЕСА_2 , який накладено 04.08.2004 р. за № 1219786, реєстратором: Перша одеська державна нотаріальна контора, на підставі постанови АА 128065, 02.08.2004, Перший ВДВС Приморського РУЮ у м. Одеса (реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 1219786).

В решті заявлених вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя Салтан Л. В.