ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5913/22 Справа № 202/5383/21 Суддя у 1-й інстанції - Мачуський О. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - товариство з обмеженою відповідальністю «Геопроектінвест», про поділ земельної ділянки та стягнення витрат, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТОВ «Геопроектінвест», про поділ земельної ділянки та стягнення витрат, мотивуючи його тим, що він проживає у АДРЕСА_1 . Домоволодіння за вказаною адресою складається з двох житлових будинків літери А-1, 1949 року побудови, загальною площею 82 м2, з яких житлова складає 37,8 м2, і літери В-1, 1974 року побудови, загальною житловою площею 21 м2, гараж з літерою Г, який був узаконений рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної ради №385-7 від 10 серпня 1990 року за ним.

Вказував, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 1991 року встановлені ідеальні частки на домоволодіння та за ним визнано право власності на 175/400 частини будинку за вищезазначеною адресою, внесене до Державного реєстру речових справ на нерухоме майно про реєстрацію права власності №199915349 від 12 лютого 2020 року. При цьому, 117/400 часток житлового будинку з відповідною часткою господарчих будівель та споруд було отримано ним в порядку спадкування після смерті його матері ОСОБА_3 .

Зазначав, що 20 січня 2020 року вони разом із відповідачкою звернулися до третьої особи з клопотаннями про виконання робіт із землеустрою щодо складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_2 , після чого було виконано геодезичні роботи, складено відповідну технічну документацію та 11 травня 2020 року здійснено державну реєстрацію земельної ділянки, розташованої у АДРЕСА_2 , площею 0,1000 га, якій присвоєно кадастровий номер: :04:039:0018. Рішенням Дніпровської міської ради №192/59 від 22 липня 2020 року технічну документацію із землеустрою було затверджено, внаслідок чого зазначена земельна ділянка була отримана ними у спільну сумісну власність.

Вказував, що в жовтні 2020 року за домовленістю з відповідачкою, ним було замовлено у третьої особи технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, були проведені топографо-геодезичні польові роботи, які відображені в матеріалах польових геодезичних робіт, під час яких відповідачці було запропоновано підписати акт щодо встановлення та узгодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, від підписання яких ОСОБА_1 відмовилась.

Після проведення інженером-геодезистом ОСОБА_4 топографо-геодезичних польових робіт спірної земельної ділянки, сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_5 ТОВ «Геопроектінвест» зроблено розрахунок користування земельною ділянкою, розташованою у АДРЕСА_2 , кадастровий номер :04:039:0018, площею 0.1000 га (1000 кв.м), в якому зазначено, що земельна ділянка знаходиться у спільній власності без виділення часток. У користуванні домоволодінням частка землекористувача ОСОБА_2 складає 73/100, частка землекористувача ОСОБА_1 складає 27/100. Разом з тим, враховуючи фактичне користування земельною ділянкою в межах домоволодіння АДРЕСА_2 , згідно з матеріалами топографо-геодезичних польових робіт, загальна площа земельної ділянки виділяється у користування ОСОБА_2 0705 га (705 м2), а ОСОБА_1 0.0295 га (295 м2).

Разом із тим відповідачка від погодження суміжної межі земельної ділянки відмовилася, у зв`язку з чим просив здійснити поділ земельної ділянки, кадастровий номер :04:039:0018, яка знаходиться у АДРЕСА_2 , на дві окремі, відповідно до проекту поділу від 05 листопада 2020 року, відповідно до сталого порядку користування земельною ділянкою, виділивши у власність ОСОБА_2 земельну ділянку зафарбовану в синій колір, загальною площею 0,0705 га, у власність ОСОБА_1 земельну ділянку зафарбовану у червоний колір, загальною площею 0,0295 га; зобов`язати ОСОБА_1 відшкодувати йому половину витрат, понесених ним по виготовленню технічної документації із землеустрою ТОВ «Геопроектінвест» щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, розташованої у АДРЕСА_2 , та стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 8 500 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 березня 2021 року позов задоволено.

Додатковим рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 серпня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 816 грн. Розмір судового збору пропорційно до відхиленої частини вимог в розмірі 13 830 грн. підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Додаткове рішення відповідачем не оскаржується.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що на підставі рішення Дніпровської міської ради VII скликання №192/59 від 22 липня 2022 року Про передачу у власність земельних ділянок громадян у м.Дніпрі (7 осіб) та додатку №4 до нього, позивачу та відповідачу у спільну сумісну власність було передано земельну ділянку з кадастровим :04:039:0018, загальною площею 0,1000 га, для обслуговування жилих будинків, господарських будівель, споруд в АДРЕСА_2 . Отже і домоволодіння АДРЕСА_2 за вказаною адресою загальною площею 115,3 м2, житлова площа 58,8 м2, опис: А-1, В-1 житловий будинок, Б,Е сарай, Г - гараж, Д,П вбиральня, Ж,З сарай, Л душ, Н - навіс , №1-8, І-ІІ споруди, вимощення, житлова площа будинку А-1 37,5 м2, загальна площа по будинку А-1 82,9 м2, житлова площа по будинку В-1 32,4 м2 та належить сторонам по справі на справі спільної часткової власності. Вказує, що судом першої інстанції не досліджено наявні в справі документи на нерухоме майно, не визначено в натурі частки майна, немає визначеного поділу нерухомого майна. Технічні документи на нерухоме майно не визначають порядок користування частками майна в натурі та не поділено, яка саме будівля та споруда належить позивачу та позивачу із урахуванням їх часток. Отже, порядок користування нерухомим майном, встановленим на земельній ділянці не визначено. Вказує, що частка сторін у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку повинна визначатися пропорційно до їх часток у спільній частковій власності на спірний житловий будинок. Таким чином, якщо не визначена частка майна в спільній частковій власності в натурі або не зроблено поділ спільного майна, не можна здійснити поділ земельної ділянки АДРЕСА_2 . Позивачем не надано доказів можливого поділу житлового будинку, не надано відповідних експертних висновків щодо можливості такого поділу або виділу частини майна в натурі житлового будинку АДРЕСА_2 , пропорційно до часток кожного із співвласників на які вони мають право.

Позивачем було надано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що при вирішенні питання про виділ частки має значення не встановлення порядку користування спільною власністю, а розмір часток співвласників. Вказує, що у разі незгоди з визначеними межами земельної ділянки остання не була позбавлена можливості провести земельно-технічну експертизу. Крім того, відповідно до технічної документації поділу земельної ділянки, в межах домоволодіння у АДРЕСА_2 , площа земельної ділянки, що підлягає виділенню у користування ОСОБА_1 по відношенню до належної їй частки домоволодіння є більшою та складає 0,0285 га (295 м2), замість 0,0270 га (270 м2), що відповідно зменшило земельну площу позивача, з чим останній згоден. При цьому, при обчисленні такої площі було прийнято до уваги всі проведені дослідження, а також фактичне користування земельною ділянкою, а тому з урахуванням позиції позивача, який погоджується із виділенням йому частки земельної ділянки, яка пропорційна до належної йому частки домоволодіння є меншою, доходить висновку, про необхідність визначити розмір часток у праві спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку у розмірах, розрахованих в наданій суду технічній документації.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до акту прийому індивідуального житлового будинку В-1 приймальною комісією виконавчого комітету ради народних депутатів постановлено, що пред`явлений до здачі будинок В-1 з гаражом ОСОБА_6 , погребом під гаражом та 1/2 частини вбиральні Д вигрібного типу, громадянина ОСОБА_2 , що розташований по АДРЕСА_2 , вважати прийнятим в експлуатацію (а.с.10-11).

Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної ради №385-7 від 10 серпня 1990 року житловий будинок з літерою В-1, 1974 року побудови, загальною житловою площею 21 м2, та гараж літера Г в домоволодінні АДРЕСА_2 узаконені за ОСОБА_2 (а.с.12).

Рішенням Індустріального районного народного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 1991 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 про встановлення ідеальних часток в будинку та визнання права власності на будинок, та визнано право власності на будинок АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 на 175/400 часток, за ОСОБА_3 на 117/400 часток, за ОСОБА_7 на 27/100 часток (а.с.13).

Вказане рішення мотивовано тим, що матері та батьку ОСОБА_2 належало 64/100 частини домоволодіння, а ОСОБА_7 36/100 частини відповідно. Оскільки позивачем з 1974 року на вказаній земельній ділянці було самовільно збудовано жилий будинок, який в подальшому було узаконено, їх частки змінилися. Крім того, позивачем було успадковано частку батька після його смерті в порядку спадкування.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з індексним номером 199915349 від 12 лютого 2020 року, за ОСОБА_2 06 лютого 2020 року на праві приватної спільної часткової власності зареєстровано 175/400 частин домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_2 (а.с.14).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкоємцем всієї частки майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її син ОСОБА_2 . Спадкове майно складається з 117/400 часток житлового будинку з відповідною часткою господарчих будівель та споруд, що знаходиться у АДРЕСА_2 . Право власності на вказане майно було зареєстровано за ОСОБА_2 25 липня 2007 року, що підтверджується витягом КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» №15364384 від 25 липня 2007 року, та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з індексним номером 197785640 від 27 січня 2020 року (а.с.15).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 серпня 2014 року, спадкоємцем ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , є її дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з 27/100 частки домоволодіння АДРЕСА_2 . Право власності на вказане майно було зареєстровано за ОСОБА_1 05 серпня 2014 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з індексним номером 25168698 від 05 серпня 2014 року (а.с.182).

На підставі клопотання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 20 січня 2020 року ТОВ «Геопроектінвест» виконано роботи із землеустрою щодо складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

За виготовлення даної роботи ОСОБА_2 сплатив ТОВ «Геопроектінвест» грошові кошти в розмірі 8 000 грн. (квитанція до прибуткового касового ордера № 19 від 20 січня 2020 року).

Відповідно до власноручно підписаної ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заяви від 04 червня 2020 року, останні звернулись до голови ДМР та просили затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі у власність (спільну сумісну власність) земельної ділянки, площею 0,1000 га, з кадастровим номером :04:039:0018, по АДРЕСА_2 , для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. До заяви додано перелік необхідних документів, зокрема й оригінал технічної документації із землеустрою.

На підставі рішення Дніпровської міської ради VII скликання №192/59 від 22 липня 2022 року «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам у м.Дніпрі (7осіб)» та додатку №4 до нього, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , передано земельну ділянку з кадастровим номером :04:039:0018, загальною площею 0,1000 га, у спільну сумісну власність для обслуговування жилих будинків, господарських будівель споруд в Індустріальному районі м.Дніпра (а.с.27).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-020 від 19 вересня 2020 року, земельна ділянка з кадастровим номером :04:039:0018, загальною площею 0,1000 га, що розташована у АДРЕСА_2 , та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на праві приватної власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.23-25).

Крім того, відповідно квитанції до прибуткового касового ордера №06/1 від 08 жовтня 2020 року ТОВ «Геопроектінвест» прийняв від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 9 000 грн., підстава: поділ земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , технічна документація.

За заявою щодо виконання проекту поділу земельної ділянки, розташованої у АДРЕСА_2 , від 05 листопада 2020 року, що підписана ОСОБА_2 , фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , який, відповідно до кваліфікаційного сертифікату №014431, виданого 10 жовтня 2019 року кваліфікаційною комісією Львівського національного університету, є інженером-геодезистом, виконано відповідний проект поділу зазначеної земельної ділянки між землекористувачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В ході виконання даного проекту ФОП ОСОБА_4 , виконано відповідні дослідження земельної ділянки, розташованої у АДРЕСА_2 , складено відомості обчислення площі земельної ділянки землекористувачами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , виписку координат та, з урахуванням виписки координат і висот пунктів ДГМ із банку геодезичних даних, виданої 28 жовтня 2020 року, терміном на 1 рік, складено план меж спірної земельної ділянки.

Так, відповідно до даного плану, загальна площа земельної ділянки ОСОБА_1 складає 0,0295 га, межі якої відмічено штриховкою червоного кольору, загальна площа земельної ділянки ОСОБА_2 складає 0,0705 га, межі якої відмічено штриховкою синього кольору.

Відповідно до розрахунку користування земельною ділянкою з кадастровим номером :04:039:0018, за адресою: АДРЕСА_2 , виконаного сертифікованим інженером-землерозпорядником відповідальним за дотримання вимог земельного законодавства, стандартів, норм і правил при виконанні робіт із землеустрою ТОВ «Геопроектінвест» ОСОБА_5 , вказана земельна ділянка знаходиться у спільній власності без виділення часток.

Частка землекористувача ОСОБА_2 у користуванні домоволодінням складає 73/100, а землекористувача ОСОБА_1 27/100. Загальна площа земельної ділянки виділяється у користування ОСОБА_2 0.0730га (730 кв.м) або частка землекористування складає 73/100. Загальна площа земельної ділянки виділяється у користування ОСОБА_1 0.0270га (270 кв.м) або частка землекористування складає 27/100. Враховуючи фактичне користування земельною ділянкою в межах домоволодіння АДРЕСА_2 , згідно з матеріалами топографо-геодезичних полкових робіт, виконаних інженером-геодезистом ОСОБА_4 , загальна площа земельної ділянки виділяється у користування ОСОБА_2 - 0,0705 га (705 кв.м), ОСОБА_1 0,0295га (295 кв.м).

Судом також досліджено матеріали польових геодезичних робіт за адресою: АДРЕСА_2 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, складених ФОП ОСОБА_4 ..

Так, відповідно до вказаних матеріалів, польові роботи виконано 05 листопада 2020 року за участю ОСОБА_2 та землекористувача суміжної земельної ділянки ОСОБА_8 .

Відповідачка відмовлялась від підпису проекту поділу земельної ділянки, розташованої у АДРЕСА_2 , заперечувала проти поділу земельної ділянки, оформлення у нотаріуса відповідних документів, а також відмовлялась від повернення грошових коштів, витрачених позивачем на виготовлення технічної документації.

З метою добровільного порядку поділу земельної ділянки позивачем були направлені відповідачу претензія щодо поділу земельної ділянки, в якій викладена пропозиція щодо укладення відповідного договору про виділ у натурі часток з нерухомого спільного майна, однак така пропозиція була проігнорована.

Вказані обставини не оспорювались відповідачем та остання їх підтвердила в ході судового розгляду справи.

Таким чином, між сторонами по справі, як співвласниками вищезазначеної земельної ділянки, виникли непорозуміння та суперечки з приводу поділу цього майна та угоди про виділення в натурі часток із майна, що є у спільній частковій власності.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи предмет спору та характер спірних правовідносин, предметом доказування у розглядуваній справі є наявність технічної можливості поділу спірної земельної ділянки, внаслідок якого існувала б спроможність формування нових земельних ділянок, як окремих індивідуально визначених об`єктів цивільних прав в розумінні приписів ст.ст.79,79-1 ЗК України. Судом встановлено, що виготовлена та надана позивачем до суду технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :04:039:0018, за адресою: АДРЕСА_2 , відповідає вимогам Закону України «Про землеустрій». При цьому, не погоджуючись з розміром та межами частки земельної ділянки, яка відповідно до наданої документації, виділяється відповідачу ОСОБА_1 , останньою не надано іншої документації чи відповідних розрахунків, а також не заявлено клопотання про призначення у справі земельно-технічної експертизи. На час розгляду справи до суду не подано документів, які б зумовлювали не рівний поділ часток зазначеної земельної ділянки, що б обмежувало право будь-кого зі сторін на власність. Таким чином, оскільки невизначеність часток у праві власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_2 , обмежує права позивача щодо вільного розпорядження належною йому часткою нерухомого майна, розташованого на вказаній земельній ділянці, а відповідач ухиляється від добровільного поділу земельної ділянки, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині виділення між сторонами часток земельної ділянки, належної їм на праві спільної сумісної власності, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів лише частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу.

Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України.

Частиною першою цієї статті передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі.

Отже, чинне цивільне та земельне законодавство чітко встановлює, що для поділу земельної ділянки, виділу її в натурі на місцевості, обов`язковим є встановлення дійсного порядку користування власниками спірною земельною ділянкою.

При цьому, у разі відсутності певної угоди між сторонами щодо порядку користування нею, або наявності в сторін спору щодо визначення меж користування вказаний спір підлягає розгляду судом.

Як вбачається з матеріалів справи, та, зокрема, позиції відповідача, між сторонами наявний спір щодо порядку користування земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Вказані вимоги статті кореспондуються із вимогами встановленими в статті 120 ЗК України, відповідно до частини першої статті якої, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

При відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати наступне.

Частина четверта статті 120 ЗК України передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Отже, аналіз змісту норм статті 120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України в поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу слід виходити з того, що в разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку щодо поширення на об`єкт нерухомості (житлового будинку та господарських споруд) разом із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, принципу їх цілісності.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відтак, право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними.

Однак, у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України).

Таким чином, колегія суддів зауважує, що норми чинного законодавства встановлює, що розглядаючи спір про поділ земельної ділянки, видалення її в натурі, суд першої інстанції повинен встановити розмір часток нерухомості, що належить кожному співвласникові та об`єкти нерухомості якими кожен з них володіє та користується.

Отже, важливим є встановлення судом порядку користування сторонами нерухомим майном, розташованим на території земельної ділянки, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 15 травня 2017 року у справі №6-841цс16 та від 01 листопада 2017 року у справі №6-2454цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2019 року у справі №263/6022/16-ц (провадження №14-438цс19) зазначено, що «Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц). Частина друга статті 120 ЗК України закріплює принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За приписом цієї частини визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на відповідні житловий будинок, будівлю чи споруду (див. висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16). Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній.».

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, сторонам на праві спільної часткової власності належить домоволодіння, розташоване у АДРЕСА_2 .

Розмір частки позивача в домоволодінні складає 175/400 та 117/400 часток, що є 292/400, отже складає 73/100, а розмір частки відповідача відповідно складає 27/100.

В той же час, відповідні частки в натурі сторонами не виділені, порядок користування нерухомим майном ні за договором, ні на підставі судового рішення не визначено.

Таким чином, встановити яка земельна ділянка підлягає виділенню позивачу, тобто яка фактично обслуговує належне йому нерухоме майно, тобто майно яким він фактично користується, неможливо.

Колегія суддів зауважує, що домоволодіння, згідно витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та технічного паспорту, є загальною площею 115,3 м2, житлова площа 58,8 м2, опис: А-1, В-1 житловий будинок, Б,Е сарай, Г - гараж, Д,П вбиральня, Ж,З сарай, Л душ, Н - навіс , №1-8, І-ІІ споруди, вимощення, житлова площа буд. Літ. А-1 37,5 м2, загальна площа по будинку А-1 82,9 м2, житлова площа по будинку літ. В-1 32,4 м2.

Хоча рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної ради №385- 7 від 10 серпня 1990 року житловий будинок з літерою В-1, 1974 року побудови, загальною житловою площею 21 м2 та гараж літера Г в домоволодінні АДРЕСА_2 узаконені за ОСОБА_2 . В той же час, в матеріалах відсутні відомості щодо визначення порядку володіння та користування іншою частиною домоволодіння.

Зокрема, відсутні відомості, в якому з будинків проживає відповідача, які споруди обслуговують будинок та знаходяться в її користуванні, яку частку з її власності на домоволодіння вони складають.

Колегія суддів зазначає, що земельна ділянка є неподільною із нерухомим майном, що його обслуговує, отже у разі відсутності відомостей про добровільний виділ нерухомого майна чи визначення порядку користування нерухомістю, суд першої інстанції позбавлений можливості встановити справедливість розподілу земельної ділянки між сторонами.

Колегія суддів зауважує, що відповідні обставини не можуть бути встановлені судом самостійно, та більш того, не є предметом дійсного спору та не підлягають встановленню під час розгляду дійсного спору, зважаючи на те, що відповідні вимоги стороною позивача не заявлялися.

Колегія суддів, досліджуючи наданий позивачем в матеріали справи проект поділу земельної ділянки, розташованої у АДРЕСА_2 , встановила, що ураховуючи відповідний поділ, відповідачу було виділено земельну ділянку із половиною жилого будинку, визначеним літ.А-1, в той же час в матеріалах справи відсутні відомості про фактичне користування відповідачем вказаним будинком, а також, чи обладнана відповідна частина будинку індивідуальним входом, а також чи не порушуватиме такий поділ прав відповідача ОСОБА_1 .

Так, колегія суддів також зауважує, що у спірних правовідносинах питання щодо поділу земельних ділянок шляхом їх виділення у відповідності до належних їх часток потребують спеціальних знань і мають бути підтверджені висновком відповідної судової земельно-технічної експертизи. В той же час, відповідних клопотань зі сторони позивача про її призначення не було.

Колегія суддів зазначає, що наявність висновку земельно-технічної експертизи у дійсній категорії справ є обов`язковим.

Так, відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерством юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5 вбачається, що основними завданнями земельно-технічної експертизи є: визначення фактичного землекористування земельними ділянками, а саме фізичних характеристик земельних ділянок (конфігурації, площі, промірів тощо); визначення відповідності фактичного розташування будівель, споруд та інших об`єктів відносно меж земельних ділянок їх розташуванню у відповідній технічній документації; визначення відповідності фактичного землекористування в частині порушення меж та накладання земельних ділянок відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки; визначення можливості розподілу (порядку користування) земельними ділянками, розробка варіантів їх розподілу (порядку користування); визначення можливих варіантів підходу та проїзду до земельних ділянок, встановлення земельного сервітуту.

Отже, визначення можливості розподілу (порядку користування) земельними ділянками, розробка варіантів їх розподілу (порядку користування) входить до області експертних знань.

Під час проведення відповідної експертизи важливим є наявність даних про користування співвласників цими об`єктами або їх частинами, які в матеріалах справи взагалі відсутні.

Колегія суддів зауважує, що позивач із відповідним клопотанням до суду першої інстанції не звертався, при цьому сам по собі проект поділу земельної ділянки належним доказом не є.

Перекладення відповідного обов`язку проведення експертизи на відповідача є таким, що суперечить принцип цивільного судочинства, оскільки саме на позивача покладено обов`язок довести ті вимоги, на які він посилається.

В той же час, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина витрат, понесених по виготовленню технічної документації із землеустрою ТОВ «Геопроектінвест» щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в розмірі 4 000 грн., оскільки відповідач бажання приватизувати земельну ділянку виявила, відповідні документи та заяви до органів влади подавала, факт сплати таких витрат одноособово позивачем відповідачем не заперечувалося під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Разом із тим, половина витрат, понесених позивачем на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, розташованої у АДРЕСА_2 , до стягнення не підлягають, зважаючи на те, що позов в частині вимог про поділ земельної ділянки задоволенню не підлягає, при цьому відомостей про наявність домовленості між сторонами щодо сплати коштів саме за виготовлення дійсного проекту матеріали справи не містять, напроти відповідач стверджує, що проти поділу земельної ділянки заперечувала.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 1/2 частини витрат, понесених по виготовленню технічної документації із землеустрою ТОВ «Геопроектінвест» щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в розмірі 4 000 грн. В іншій частині позову відмовити.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21 червня 2022 року та додаткове рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - товариство з обмеженою відповідальністю «Геопроектінвест», про поділ земельної ділянки та стягнення витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину витрат, понесених по виготовленню технічної документації із землеустрою ТОВ «Геопроектінвест» щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в розмірі 4 000 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 02 листопада 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.