Справа № 177/215/22
Провадження № 2/177/360/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 листопада 2022 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Строгової Г. Г.

за участі секретаря Короновської Д. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, яку уточнив та в обґрунтування уточнених позовних вимог посилався на те, що 27.02.1998 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого відповідач ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 купила домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний договір укладено на виконання біржової угоди, зареєстрований на Товарній Біржі «Новий Вік», відповідно до ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», реєстраційний № 1-93. 16.03.1998 договір купівлі-продажу нерухомого майна зареєстрований у КП ДОР «Криворізьке БТІ».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, після її смерті відкрилася спадщина на вказане домоволодіння.

Позивач будучи спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак, постановою державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори від 13 грудня 2021 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на вказане домоволодіння, оскільки згідно законодавства, що діяло на момент придбання спадкового майна, угода про набуття права власності підлягала обов`язковому нотаріальному посвідченню.

У зв`язку з вищезазначеними обставинами та неможливістю оформлення належним чином своїх спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спірне домоволодіння після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав.

Просить суд, визнати дійсним, укладений 27.02.1998 року, на Товарній Біржі «Новий Вік» між ОСОБА_2 , в інтересах якої, за дорученням діяв ОСОБА_4 , з одного боку та ОСОБА_3 , договір купівлі-продажу нерухомого майна, реєстраційний № 1-93, згідно якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 купила домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 21 лютого 2022 року позовна заява прийнята судом до розгляду, постановлено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі (а.с. 19).

23 серпня 2022 року підготовче провадження закрите та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 40).

Позивач та її представник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечували (а.с. 46).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку (а.с. 25,41). Заяв про розгляд справи за її відсутності не надходило, відзиву не подано.

Зі згоди позивача та її представника, які не заперечують проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів в силу ст. 280 ЦПК України.

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.02.1998 року мати позивача ОСОБА_3 придбала у відповідача ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Вищевказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна було укладено ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 на Товарній Біржі «Новий Вік», зареєстрований за номером 1-93, та на підставі ст.15 Закону України «Про товарну біржу» на момент укладення договору не підлягав нотаріальному посвідченню. Право власності на вищевказане домоволодіння 16.03.1998 зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі 17-140-6291, за ОСОБА_3 (а.с. 9), що також підтверджується довідкою КП ДОР «Криворізьке БТІ» № 181118 від 02.09.2020 (а.с. 86 зворот).

Відповідно до Розпорядження голови сільської ради від 25.02.2016 р. № 84-р, назва АДРЕСА_1 змінено на вул. Т. Шевченка.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.10).

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлої.

Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі і на зазначене вище домоволодіння.

Відповідно до ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя 13 грудня 2018 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким все її майно з чого б воно не складалося та де б не знаходилося, що належатиме їй на день смерті, а також все, на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_1 позивачу пор справі та ОСОБА_6 , що підтверджується копією заповіту посвідченого секретарем Червоненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Хорольською І.В., зареєстрованим за № 126 (а.с. 66 зворот), та копією спадкової справи № 719/2019 заведеної після смерті ОСОБА_3 (а.с. 51-89).

Позивач будучи спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Шостої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , однак їй постановою від 13 грудня 2021 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки згідно законодавства, що діяло на момент придбання спадкового майна, угода про набуття права власності підлягала обов`язковому нотаріальному посвідченню (а.с. 11).

Відповідно до ст. 15, ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу та одним із способів захисту прав та інтересів є зокрема визнання права.

Статтею 224 ЦК України, в редакції 1963 року, встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Стаття 227 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачала, що договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Частиною 2 статті 47 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено, що якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Аналогічні норма міститься і в ч.2 ст.220 ЦК України, відповідно до якої якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсними. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Біржова угода купівлі-продажу нерухомого майна від 27.02.1998 року була укладена відповідно до вимог законодавства, що діяло на час її укладення.

На момент укладення договору купівлі-продажу вказаного домоволодіння був чинним Закон України «Про товарну біржу» в редакції від 26.01.1993 року, відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржою, визнавались дійсними, а сам правочин купівлі-продажу було вчинено з дотримання вимог діючого на той час законодавства.

Згідно ч.2 та ч.4 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції від 26.01.1993 року ,яка діяла на момент укладення договору від 27.02.1998 року встановлено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Відповідно до ч.1 ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст.334ЦК України право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Порядок проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України від06.11.2009№ 9«Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що норми ч. 2 ст.220ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. На цей час правочини, щодо купівлі-продажу, міни нерухомості, підлягають державній реєстрації. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів щодо відчуження нерухомості, введені тільки з введенням в дію ЦК України 2003 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди норми щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи вимоги щодо реєстрації нерухомого майна покупцем на момент укладання спірної угоди виконано.

Отже, суд вважає встановленим, що між ОСОБА_2 з одного боку, та ОСОБА_3 , з іншого боку, мав місце договір купівлі-продажу нерухомого майна, який не був нотаріально посвідчений, але він був письмово зареєстрований Товарною Біржою «Новий Вік» та зареєстрований у КП ДОР «Криворізьк БТІ». Обидві сторони умови договору виконали, однак нотаріально його не посвідчили, оскільки, оформляючи його на товарній біржі, були ознайомлені із застереженням у договорі про те, що нотаріальному посвідченню він не підлягає.

На підставі викладеного, суд вважає, що вказаний договір купівлі- продажу є дійсним. Враховуючи те, що мати позивача померла, та наразі виникло питання щодо оформлення її спадкових прав, а укладення вказаного вище договору купівлі-продажу на Товарній біржі унеможливило її можливість на оформлення спадщини, оскільки договір не був нотаріально посвідчений, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки вона є спадкоємцем за заповітом після смерті матері, однак не має можливості оформити свої спадкові права.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ Про судовий збір» відповідач звільнена від сплати судового збору, оскільки вона є інвалідом ІІ групи, що підтверджено копією довідки МСЕК серії 13 ААБ № 588708 (а.с. 8).

Оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору, тому силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн. на користь держави.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 200, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 16, 368, 372, 1217, 1220, 1218, 1268, 1269 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 27.02.1998 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на Товарній Біржі «Новий Вік», реєстраційний номер 1-93, зареєстрований у КП ДОР «Криворізьке БТІ» 16.03.1998 в реєстровій книзі №17-140-6291.

Стягнути з ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Г.Г. Строгова