Справа № 359/637/22
Провадження № 2/359/1458/2022
01 листопада 2022 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Яковлєвої Л.В.,
при секретарі Русан А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-
21 січня 2022 року від представника позивача адвоката Бубенок В.Г. до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшов позов, яким просить визнати припиненим право ОСОБА_2 користуватися квартирою АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . 29 серпня 2020 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 . Після одруження мали намір проживати у квартирі позивача АДРЕСА_1 , тому позивач зареєстрував місце проживання відповідача за вказаною адресою. Однак, 21 жовтня 2021 року шлюб між сторонами було розірвано. З моменту реєстрації і до сьогоднішнього дня відповідав у вказаній квартирі не проживала, особисті речі в квартирі відсутні, за комунальні послуги не сплачує. Таким чином відповідач створює позивачу перешкоди у здійсненні належного йому права користування та розпорядження своїм майном. Тому, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою суду від 04 лютого 2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
30 серпня 2022 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи до суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Натомість, представник позивача подав до суду заяву, якою позов підтримав і просив задовольнити. Розгляд справи проводити у його відсутність.
Відповідач заяв, клопотань чи відзиву на позовну заяву до суду не направила. Про причини неявки суд не повідомила.
Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно вимог ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і позивач.
Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року за № 475/97-ВР передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.
Згідно ч. 2-4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Учасники справи, відповідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .
Державна реєстрація права власності на вказану квартиру за позивачем підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 215140226 від 06.07.2020 року.
Позивач зареєстрував місце проживання ОСОБА_2 у своїй квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується листом Реєстраційної служби виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області за № 20-36-9775 від 12.11.2021 року.
З позовної заяви вбачається, що відповідачу вказаній квартирі не проживає, в місцях загального користування особисті речі відсутні, що підтверджується актом про фактичне непроживання, складеного комісією ТОВ «ЖЕК-53» в складі : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 08 грудня 2021 року.
Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1. ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно ч. 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.
Доказами, відповідно ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Ці дані, зокрема, встановлюються показами свідків.
Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_2 , будучи зареєстрованою у квартирі, там не проживає; перешкод в користуванні цим приміщенням не має; витрат по його утриманню не несе; дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за нею право користування жилим приміщенням, не вчиняє. Доказів протилежного суду сторонами не надано.
Наведене вище свідчить про відсутність відповідача за адресою : АДРЕСА_2 , без поважних на те причин більш ніж шість місяців, які передували зверненню ОСОБА_1 з даним позовом до суду. Доказів протилежного суду не надано.
Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.
Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.
Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР ), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Відповідно п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі окрім інших прав гарантується право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід`ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканність, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Частинами 1, 2 ст. 71 ЖК Української РСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.
Заяв чи клопотань від відповідача ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 чи суду, визначених ч. 2 ст. 71 ЖК Української РСР, не надходило. Доказів, на підставі яких слід вважати тимчасову відсутність ОСОБА_2 у спірній квартирі поважною, не зазначено і до суду не подано.
Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користувач-ня житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Зважаючи на вказане, суд приходить переконання про відсутність поважних причин тривалої відсутності відповідача у спірній квартирі, а тому вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням наведеного, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп.
На підставі наведеного та керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 82, 133, 141, 263 - 265, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 9, 71, 72 Житловий кодекс Української РСР, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст. 47, 48 Конституції України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 (нуль) копійок.
Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Бориспільським МВ ГУ МВС України в Київській області 21 березня 2008 року, РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_3 .
Відповідач : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Кіровським ВМ Кіровоградського МВУ МВС України в Кіровоградській області 12.10.2006 року, РНОКПП - невідомий, зареєстрована за адресою : АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області або безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення виготовлено 01 листопада 2022 року.
Суддя Л.В. Яковлєва