ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 549/28/22 Номер провадження 22-ц/814/2153/22Головуючий у 1-й інстанції Крєпкий С.І. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Прядкіної О. В., Хіль Л. М.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку Easy Con цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Глеваського Віталія Васильовича

на рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 24 травня 2022 року у складі судді Крєпкого С. І.

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Чорнухинської селищної ради Полтавської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом,

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом до Чорнухинської селищної ради Полтавської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом.

Позов мотивовано тим, що 13.06.1995 ОСОБА_3 складено заповіт, відповідно до якого все майно і будівля, що знаходиться у власності спадкодавця, заповіла онукові ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, про що видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

На час смерті ОСОБА_3 спадкоємець був неповнолітнім та про наявність заповіту не здогадувався, а дізнався про заповіт лише у травні 2021 року, здійснюючи перевірку документів своєї бабусі ОСОБА_3 , після чого одразу звернувся до адвоката.

На адвокатський запит від 14.06.2021 за вих. № 14/06/21-1 виконавчий комітет Чорнухинської селищної ради Полтавської області листом № 56 від 22.06.2021 повідомив, що дані про заповіт, складений ОСОБА_3 у Богодарівському старостаті Чорнухинської селищної ради відсутні, а Богодарівська селищна рада створена 01.04.1996 після складення заповіту.

На адвокатський запит від 29.09.2021 за вих. № 29/06/21-1 виконавчим комітетом Чорнухинської селищної ради листом за № 37/08-22 від 08.07.2021 надано копію витягу про реєстрацію заповіту ОСОБА_3 в спадковому реєстрі.

У відповідь на адвокатський запит за вих. № 05/08/21-1 від 05.08.2021 Відділом № 5 управління у Лубенському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області направлено лист № 36/40-21 від 12.08.2021, яким надано копії з книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавались Чорнухинською РДА.

Листом № 387 від 03.12.2021 Чорнухинська державна нотаріальна контора Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми) надала Витяг з Спадкового реєстру про реєстрацію заповіту.

Оскільки необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, просив суд надати йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини від ОСОБА_3 на підставі заповіту від 13.06.1995, що становить 6 місяців з дня прийняття рішення судом.

Рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 24 травня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що нормами ЦК 1963 року не було передбачено надання спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Глеваський В. В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що часом відкриття спадщини є дата смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому при вирішенні даного спадкового спору суд має керуватися нормами ЦК України, оскільки спадщина не була ніким прийнята у зв`язку з відсутністю інших спадкоємців крім ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що 13.06.1995 ОСОБА_3 склала заповіт, за яким на випадок своєї смерті заповіла все майно і будівлю, яка знаходиться у її власності, своєму онукові ОСОБА_1 . Вказаний заповіт посвідчений 13.06.1995 секретарем Білоусівської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області та зареєстрований в реєстрі за № 5 (а. с. 7-8).

Вказане підтверджуються інформацією виконавчого комітету Чорнухинської селищної ради № 1 Лубенського району Полтавської області № 37/08-22 від 08.07.2021, копією заповіту, Витягом про реєстрацію заповіту в Спадковому реєстрі (а. с. 7-8, 18, 19,78).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, про що Богодарівською сільською радою Чорнухинського району Полтавської області складено відповідний актовий запис за № 03, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 10.06.2021 Чорнухинським відділом ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (а. с. 9).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Чорнухинської селищної ради Полтавської області № 460 від 22.02.2022 ОСОБА_3 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована і проживала одиноко за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 50, 71).

Відповідно до копії Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), наданої на адвокатський запит відділом № 5 управління у Лубенському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області 12.08.2021 за вих. № 36/40-21, за ОСОБА_3 за № 150 зареєстрований сертифікат серії ПЛ № 0128237 про право на земельну частку (пай) у розмірі 6,42 умовних кадастрових гектарів (а. с. 23-25).

Постановою державного нотаріуса Чорнухинської державної нотаріальної контори № 45/02-31 від 22.02.2022 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропущенням строку, встановленого статтею 1270 ЦК України (а. с. 51, 70).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вірно виходив з того, що спірні правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року, оскільки спадщина ОСОБА_3 відкрилась до 01.01.2004 та строк на її прийняття закінчився до набрання чинності ЦК України, тому правила книги шостої ЦК України до такої спадщини не застосовуються.

Разом з тим суд формально підійшов до розгляду справи та відмовив ОСОБА_1 у позові, не вирішивши спір по суті заявлених вимог, що не відповідає завданням цивільного судочинства щодо справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів особи (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

При цьому позивач самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

У справі, що переглядається, предметом позову є реалізація позивачем права на спадщину за заповітом після померлої ОСОБА_3 , строк на прийняття якої був пропущений ним з поважних причин.

За загальними положеннями про спадкування, що діяли на час відкриття спадщини ОСОБА_3 (статті 524, 525, 548, 549 ЦК УРСР 1963 року) та закріплені у чинному ЦК України (статті 1220, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦКУ), право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Закон зобов`язує спадкоємця вчинити дії щодо прийняття спадщини протягом встановленого шестимісячного строку.

У разі пропуску спадкоємцем строку для прийняття спадщини з поважних причин, він має право звернутися до суду із позовом для вирішення цього питання.

На підставі частини першої статті 550 ЦК УРСР 1963 року строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. У частині третій статті 1272 ЦК України вказано, що в такому разі суд може визначити спадкоємцю додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасником справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Натомість, вирішуючи справу суд першої інстанції не дав належної оцінки обставинам, на які посилався позивач на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, та не застосував норми права, що регулюють спірні правовідносини. Суд не взяв до уваги, що на час складення ОСОБА_3 заповіту 13 червня 1995 року та відкриття спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 баби позивача ОСОБА_1 був неповнолітнім та в силу віку не міг вчиняти юридично значущих дій, а про існування заповіту довідався лише у травні 2021 року, тобто вже після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини, що свідчить про наявність у позивача об`єктивних труднощів для своєчасного прийняття спадщини за заповітом після смерті спадкодавця та відповідно до частини першої статті 550 ЦК УРСР 1963 року є підставою для продовження такого строку судом.

З урахуванням вказаного, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки позивач довів наявність перешкод, які впливали на своєчасність подання ним заяви до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини за заповітом.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Глеваського Віталія Васильовича задовольнити.

Рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 24 травня 2022 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Чорнухинської селищної ради Полтавської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом задовольнити.

Продовжити ОСОБА_1 строк для прийняття спадщини за заповітом від 13 червня 1995 року після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Стягнути з Чорнухинської селищної ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 942,40 грн та за подання апеляційної скарги в сумі 1488,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. В. Прядкіна

Л. М. Хіль