Справа № 159/989/22
Провадження № 2/159/664/22
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Волкової Ю.Ф.,

із участю секретаря судового засідання Щесюк Н.Й.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1991 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1.1. ОСОБА_1 і ОСОБА_4 проживали разом без реєстрації шлюбу як дружина та чоловік з 1991 по 22.05.2021 (дата смерті ОСОБА_4 ) за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкодавець ОСОБА_4 спірну квартиру набув у спільну приватну власність разом із своєю матір`ю ОСОБА_5 у 1999 році. Після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_2 брат ОСОБА_6 відмовився від прийняття спадщини. Відповідач ОСОБА_7 (дочка ОСОБА_8 і племінниця ОСОБА_6 ), під час вирішення спору про визнання права власності у порядку спадкування після смерті матері, не входила у коло спадкоємців. Відтак, на 1/2 частку квартири ОСОБА_4 набув право власності у 1999 році, а право власності на усю квартиру набув у 2007 році. Отже, на час набуття у власність квартири у 1999 і 2007 роках ОСОБА_1 і ОСОБА_4 уже спільно проживали.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач із посиланням на частину першу статті 74 Сімейного кодексу України (далі - СК України), статтю 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) акцентувала на правовий режим майна, набутого за час спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, яке належить їм на праві спільної сумісної власності.

Також позивач вказала, що час проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини вона і ОСОБА_3 вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм квартири: робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту; свята проводили в колі рідних та друзів, що може підтвердитися показаннями свідків та фотографіями; сусіди, що проживають по АДРЕСА_2 , склали акт, яким засвідчили фактичне спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; первинну медичну допомогу отримували в одного лікаря. Витрати на поховання ОСОБА_4 несла позивачка.

Таким чином, з 1991 року позивачка та померлий ОСОБА_4 були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, але не звертались до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацій шлюбу. Отже, у розумінні статті 3 Сімейного кодексу України були сім`єю. Встановлення факту проживання однією сім`єю в судовому порядку необхідне для реалізації права на спадкування за законом.

Отже, враховуючи той факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю, позивачка відноситься до четвертої черги права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , а тому просить визнати за нею право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

1.2. Представник відповідача проти заявленого позову заперечив, просив у його задоволенні відмовити. Мотивуючи таку позицію, зазначив, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01.01.2004 (до набрання законної сили Цивільним кодексом України) законом не передбачено. Обставину щодо проживання однією сім`єю ОСОБА_1 і ОСОБА_4 вважав недоведеною. При цьому вказав, що показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Відповідач ОСОБА_3 є племінницею спадкодавця ОСОБА_4 , а отже є спадкоємцем другої черги за правом представлення, адже її батько ОСОБА_9 (рідний брат ОСОБА_4 ) на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 уже помер.

Керуючись недоведеністю факту проживання однією сім`єю без шлюбу та вимогами статті 1258 ЦК України щодо черговості спадкування за законом, відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

2. Рух справи у суді.

Ухвалою від 11.04.2022 відкрито провадження у даній справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження.

Ухвалою від 08.06.2022 за заявою позивача ОСОБА_1 вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

Ухвалою від 18.08.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

Інших процесуальних дій у справі суд не вчиняв.

3. Інші заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення.

Представник відповідача 27.10.2022 заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача.

4. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , про що 27.10.2003 здійснено відмітку у паспорті громадянина України НОМЕР_1 , виданого Ковельським МРВ УМВС України у Волинській області17.04.2001 (арк.спр. 6).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 29.11.1999 ОСОБА_5 і ОСОБА_4 на праві приватної спільної власності належить квартира за адресою АДРЕСА_1 (арк. спр. 11).

Згідно із записами у будинковій книзі А№06454 у зазначеній квартирі за життя були зареєстровані ОСОБА_5 і ОСОБА_4 (арк.спр. 15-17).

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08.11.2007 за ОСОБА_4 визнано право власності на 1/2 ідеальну частки квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_5 , а враховуючи наявну у нього 1/2 ідеальну частку у вищевказаній квартирі визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_4 (арк.спр. 18-19).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 27.05.2021.

Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 29.10.2013 підтверджено, що батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_10 (аркспр. 88). ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 ).

У червні 2021 року ОСОБА_3 заявила свої права як спадкоємець після померлого ОСОБА_4 , у цивільній справі окремого провадження № 159/3347/21 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_4 . У зв`язку із встановленням обставин щодо наявності спору про право між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 заяву останньої в порядку окремого провадження залишено без розгляду (арк. спр. 12-14).

На підставі спадкової справи № 21/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 встановлено, що ОСОБА_3 (племінниця померлого) ІНФОРМАЦІЯ_6 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та 17.05.2022 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (арк.спр. 60-81).

5.Застосовані норми права. Висновки суду.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцеві Положення» СК України, цей Кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

Положення Кодексу про шлюб та сім`ю України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено.

Вказана правова позиція сформована у постанові Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 489/5982/17 та у силу частини четвертої статті 263 ЦПК України застосована судом при вирішенні даної справи.

З урахуванням зазначених норм законодавства суд дійшов висновку про те, що не підлягає встановленню факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_4 як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період до 01 січня 2004 року.

Щодо встановлення факту спільного проживання як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу із 01.01.2004, а також у контексті доводів позивача щодо правового режиму майна, як такого, що набуте під час спільного проживання, суд керується таким.

Для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу позивач надала суду фотографії; за клопотання останньої судом допитано свідків.

Так, свідок ОСОБА_11 повідомила, що із ОСОБА_1 знайома як із сусідкою з села Красноволя Ковельського району; квартиру у АДРЕСА_1 не відвідувала. Свідки ОСОБА_12 (проживає по АДРЕСА_5 ), ОСОБА_13 (проживає по АДРЕСА_6 ), ОСОБА_14 (проживає по АДРЕСА_7 ), ОСОБА_15 пояснили, що ОСОБА_1 із ОСОБА_4 проживали як сім`я спільно у квартирі АДРЕСА_4 .

Також позивач надала суду акт від 01.02.2022, складений сусідами ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , яким останні засвідчили факт проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_4 як чоловіка і дружини та ведення ними спільного побуту за адресою: АДРЕСА_1 із 2007 року по 22.05.2021.

Окрім того, позивач підтвердила, що вона і ОСОБА_4 13.01.2020 уклали декларації про надання первинної медичної допомоги з лікарем Ковельського МТМО ОСОБА_17 .

Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим згідно із статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтями 1216, 1217 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Відповідно до статей 1233, 1236, 1241 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті; непрацездатні батьки спадкодавця спадкують незалежно від змісту заповіту половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Така позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19),від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08.12.2021 у справі № 531/295/19.

У силу частини четвертої статті 263 ЦПК України вказана правова позиція застосована судом при вирішенні даної справи.

Окрім того, суд звертає увагу, що у силу пункту 2 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але в порядку спадкування.

Отже, на переконання суду, для встановлення факту проживання позивача однією сім`єю зі спадкодавцем без реєстрації шлюбу належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_4 як чоловіка та жінки, тобто наявність сім`ї, у період із 01.01.2004 по 22.05.2021 матеріали справи не містять.

Разом з цим показання свідків про проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю, фотографії не є достатніми доказами про наявність у них сім`ї в розумінні статті 3 СК України.

Інформація про заключення ОСОБА_1 і ОСОБА_4 декларацій з одним лікарем; акт про фактичне спільне проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , складений сусідами позивачки, також не є належним і достатнім доказом проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Встановивши, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження спільного проживання з ОСОБА_4 , ведення спільного бюджету, господарства та побуту, а також спільної праці, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту, що має юридичне значення; також суд не знаходить підстав для висновку про поширення на спірне майно режиму спільної сумісної власності подружжя у розумінні частини першої статті 74 СК України, 368 ЦК України.

Щодо позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом, суд керується таким.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (статті 1262, 1264 ЦК України).

Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини (частина третя статті 1266 ЦК України).

З огляду на недоведеність факту проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю та визнання спільною сумісною власністю спірного майна, а також з урахуванням наявності спадкоємця другої черги, суд також відмовляє у задоволенні позову у частині визнання за ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом.

6. Розподіл судових витрат.

За правилами статті 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати необхідно залишити за позивачем.

7. Вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову.

У випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (частини дев`ята, десята статті 158 ЦПК України).

Керуючись наведеними приписами, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08.06.2022 накладення арешту на квартиру ( АДРЕСА_1 ), скасовуються після набрання законної сили даним судовим рішенням у даній справі.

Керуючись статтями 4, 12-13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 274, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування відмовити.

Після набрання законної сили цим рішенням, скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08.06.2022 - зняти арешт з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ;

відповідач ОСОБА_3 , АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Повний текст судового рішення складено 04.11.2022.

Головуючий:Ю. Ф. ВОЛКОВА