Ухвала

Іменем України

27 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 760/20457/17

провадження № 61-10402ск22

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 29 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 солідарно 1 500 000 грн боргу, 1 030 500 грн інфляційних втрат та 3 % річних в розмірі 134 753,43 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 04 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено письмовий нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого, він передав позичальнику грошову позику в розмірі 1 500 000 грн зі строком повернення не пізніше 04 жовтня 2014 року. Грошові кошти в розмірі 1 500 000 грн були передані позичальнику до підписання договору.

Згідно з пунктом 5 цього договору, дружина позичальника - ОСОБА_1 надала згоду на укладення договору, що підтверджується заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О. Є. 04 серпня 2014 року.

Позивач зазначав, що договір позики укладався в інтересах сім`ї відповідачів, і найімовірніше для придбання квартири.

Так, як сума боргу позичальником йому не повернута, ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх зобов`язань, тому відповідальними за виконання зобов`язання за договором позики вважає обох відповідачів.

За таких обставин, позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом, який просив задовольнити.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 29 січня 2021 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року, позов задоволено.

Стягнено солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг у розмірі 1 500 000 грн, інфляційні втрати в розмірі 1 030 500 грн, 3 % річних в розмірі 127 479,45 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, оскільки ОСОБА_3 , в добровільному порядку, кошти отримані в позику у встановлений в договорі позики від 04 серпня 2014 строк - не пізніше 04 жовтня 2014 року у спосіб, передбачений договором не повернув, дружина позичальника - ОСОБА_1 у нотаріально посвідченій заяві надала згоду на укладення спірного договору в інтересах сім`ї, в якій зазначено, що договір позики укладається її чоловіком в інтересах сім`ї, на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, і укладення цього договору відповідає їх спільному волевиявленню.

21 жовтня 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 29 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року в указаній вище справі.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку з посилання на те, що оскаржувану постанову апеляційного суду заявником отримано 03 жовтня 2022 року. На підтвердження надано докази.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень постанову Київського апеляційного суду прийнято 30 серпня 2022 року та оприлюднено 03 жовтня 2022 року.

Оскільки повний текст судового рішення не було вручено у день його проголошення або складення, заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такого, що пропущений з поважних причин відповідно до статті 390 ЦПК України.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження заявником пропущено з поважних причин, тому він підлягає поновленню.

Як підставу для касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 752/7501/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Суд встановив, що 04 серпня 2014 року між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) укладено письмовий договір позики, який посвідчений 04 серпня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (далі - КМНО) Полежаєвим О. Є. та зареєстрований в реєстрі за № 619.

За умовами договору, ОСОБА_2 передав позичальнику грошову позику в розмірі 1 500 000 грн зі строком повернення не пізніше 04 жовтня 2014 року. За домовленістю сторін, договір позики є безвідсотковим. Грошові кошти в розмірі 1 500 000 грн були передані позичальнику до підписання договору.

Пунктом 5 договору позики передбачено що дружина позичальника - ОСОБА_1 надала згоду на укладення цього договору, що підтверджується заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом КМНО Полежаєвим О. Є. 04 серпня 2014 року за реєстровим № 618.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 , поданої приватному нотаріусу КМНО Полежаєву О. Є. від 04 серпня 2014 року, ОСОБА_1 , як дружина, надала своєму чоловіку ОСОБА_3 згоду на отримання позики від ОСОБА_2 та укладення з ним договору позики грошей в сумі 1 500 000 грн на умовах по його розсуду.

В тексті заяви зазначено: «При цьому, я стверджую, що договір позики укладається моїм чоловіком в інтересах сім`ї на умовах, що договір позики укладається її чоловіком в інтересах сім`ї на умовах, які ми попередньо обговорили і вважаємо вигідними для нас, і укладення цього договору відповідає нашому спільному волевиявленню».

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 07 серпня 2013 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві.

В обумовлений договором строк ОСОБА_3 гроші, отримані при укладенні договору позики, в сумі 1 500 000 грн не повернув.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 цього Кодексу).

Враховуючи те, що умови договору позики щодо своєчасного повернення боргу позичальником не виконувались, то суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про стягнення суми за договором позики.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилався на те, що борг за договором позики є спільним боргом подружжя, тому стягненню підлягає з обох відповідачів.

Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин подружжя, у тому числі колишнього, поряд із застосуванням норм ЦК України підлягають застосуванню норми СК України.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Так, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) та у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 641/9402/13-ц (провадження № 61-773св20).

Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду вважає правильними висновки судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за договором позики, оскільки договір позики був укладений за згодою ОСОБА_1

ОСОБА_1 не надано доказів того, що кошти, отримані за договором позики, були використані не в інтересах сім`ї, а на особисті потреби ОСОБА_3 . Тобто ОСОБА_1 не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя, оскільки тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 755/4511/19 (провадження № 61-13995св21).

Посилання в касаційній скарзі на судову практику як на обґрунтування своєї позиції, а саме постанову Верховного Суду у справі від 07 жовтня 2020 року у справі № 752/7501/18 не підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норм права у цій справі, оскільки фактичні обставини у цих справах різні. У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 752/7501/18 не встановлено, що дружина надавала згоду на отримання у борг грошових коштів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц вказано, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Пономарьов проти України» та ін.) повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Наведені норми закону та позиція Верховного Суду дають підстави для висновку про законність оскаржуваного судового рішення.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Таким чином, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 необхідно відмовити, оскільки, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судами попередніх інстанцій вищевказаних норм матеріального та процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 29 січня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 29 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров