Номер провадження: 22-ц/813/8316/22 Головуючий у 1-й інстанції: Барвенко В.К.
Єдиний унікальний номер судової справи:504/1704/22 Доповідач Базіль Л. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) - Базіль Л.В.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Полікарпової О.М.,

секретар Кузьміч Г.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 12 вересня 2022 року про забезпечення позову, постановлену у складі судді Барвенко В.К. у цивільній справі №504/1704/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 12 вересня 2022 року клопотання ОСОБА_2 задоволено. Накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, які (яке) належить

ОСОБА_1 , в межах суми позовних вимог 395670 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду, в задоволенні заяви ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не встановив дійсних обставин, які б свідчили про те, що в разі невжиття заходів забезпечення, можуть виникнути перешкоди для виконання майбутнього рішення суду про задоволення позову, не оцінив співмірність заходів забезпечення позову і заявлених вимог.

Посилається на те, що позивачем не зазначено переліку майна, на яке слід накласти арешт.

Твердить, що судом не враховано, що позивачем не надано доказів існування реальної загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Зазначає, що обрання судом способу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на все майно в межах суми позовних вимог не є співмірним, оскільки у такому разі неможливо накласти арешт на частину нерухомого майна в межах суми, воно тягне за собою обтяження на усю одиницю даного майна.

На спростування тверджень позивача щодо можливого утруднення або невиконання майбутнього рішення суду, відповідачкою долучено документальні відомості на предмет підтвердження наявності у неї постійного основного місця роботи та за сумісництвом із зазначенням розміру заробітної плати, що свідчить про наявність у неї постійного джерела доходу.

Узагальненні доводи інших учасників справи.

На вказану апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_2 подав відзив, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу про забезпечення позову без змін. Вказує, що судом обраний законний та співмірний спосіб заходу забезпечення позову, зумовлений накладенням арешту на все рухоме і нерухоме майно та грошові кошти, що належать відповідачці. При цьому посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03.06.2020 року у справі №766/8558/18.

На спростування доводів апеляційної скарги щодо відсутності реальної загрози невиконання відповідачкою судового рішення, зазначає, що підставою його звернення до суду стало саме те, що ОСОБА_1 самостійно відчужила автомобіль, який було придбано подружжям у шлюбі, у такий спосіб, на думку позивача, відповідачка діяла з корисливою метою, а її дії були спрямовані на позбавлення його можливості отримати частину грошових коштів за автомобіль. З приводу отримуваної відповідачкою заробітної плати зазначає, що її сукупний річний розмір, з урахуванням законодавчих обмежень, які визначають максимальний розмір стягнень у примусовому порядку є недостатнім для швидкого виконання судового рішення. Зазначає, що ухвала суду є виконавчим документом в силу положень ч.1 ст. 157 ЦПК України, а тому обов`язок щодо встановлення майна і коштів боржника покладається саме на державного виконавця.

26.10.2022 року ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, в якому підтримала раніше заявлені апеляційні вимоги з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Додатково зазначила, що наразі державним виконавцем накладено арешт на її карткові рахунки, що позбавляє її можливості здійснювати будь-які транзакції, в тому числі і на зарахування коштів на її рахунок. Висловила прохання проводити судове засідання без її участі.

Апеляційне провадження.

Учасники процесу в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, на електронну адресу апеляційного суду направили заяви, в яких просили проводити розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Обставини справи.

30 червня 2022 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв`язку подав до Комінтернівського районного суду Одеської області позовну заяву до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що в період перебування його з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі (з 09.11.2019 р. по 29.03.2022 р.) ними було придбано автомобіль BMW X3, право власності на який було зареєстровано за відповідачкою. Зазначав, що йому стало відомо, що 25.09.2021 року вказаний автомобіль було перереєстровано відповідачкою на нового власника ОСОБА_3 (батько відповідачки).

Проте, будь-яких погоджень на відчуження автомобіля, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, він не надавав і жодних коштів від його продажу не отримував.

На думку заявника, такі дії ОСОБА_1 свідчать про недобросовісність її поведінки та бажання незаконно позбавити його права власності на автомобіль, шляхом залишення транспортного засобу в розпорядженні родини відповідачки.

Посилаючись на вказані обставини та встановлену ринкову вартість автомобіля у розмірі 791340 грн., позивач просив в порядку поділу спільного майна подружжя, стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля BMW X3 в розмірі 395670 грн.

01 вересня 2022 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 про забезпечення позову, в якій позивач просив накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти, які належать ОСОБА_1 в межах суми заявлених позовних вимог 395670,00 грн. Заявник посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про стягнення грошової компенсації.

На думку заявника, до набрання законної сили рішенням суду у справі, відповідачка має реальну можливість відчужити належне їй рухоме чи нерухоме майно, зняти грошові кошти та виїхати за межі держави з метою ухилення від виконання зобов`язань, покладених на неї майбутнім рішенням, що може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Факт відчуження автомобіля без згоди позивача, на його думку, вказує на недобросовісність поведінки відповідачки, та свідчить про його обґрунтоване припущення щодо реальної та дійсної загрози невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду.

Накладаючи арешт на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошті, які (яке) належить ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що предметом спору у даній справі є грошова компенсація за проданий відповідачкою автомобіль, який був придбаний за час шлюбу сторін. Обраний позивачем захід забезпечення позову, на думку суду першої інстанції, не призведе до порушення прав відповідачки на її майно. Суд першої інстанції також вказав, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, та враховував можливий негативний вплив і наслідки на відновлення порушеного права позивача в разі встановлення неправомірних дій відповідача.

Оцінка апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом апеляційного оскарження у цій справі є наявність або відсутність підстав для застосування заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти, що належить відповідачці в межах заявлених позовних вимог в розмірі 395670,00 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У пунктах 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний із позовною вимогою, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Оскільки законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, то суд у кожному конкретному випадку повинен оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Предметом спору у цій справі є вимога ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації 1/2 частини вартості за відчужений відповідачкою автомобіль, який був придбаний за час шлюбу сторін.

Адекватність такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно та грошові кошти відповідачки у межах ціни позову дійсно полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення та стягнення грошової компенсації з відповідачки, у тому числі і за рахунок майна, на яке судом накладено арешт.

Отже, застосування заходу забезпечення позову гарантуватиме у майбутньому виконання судового рішення про задоволення позову, оскільки безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у відповідачки, присудженої до стягнення суми грошової компенсації.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вжиті заходи забезпечення позову відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів. Арешт майна, який накладений судом першої інстанції для забезпечення позову про стягнення грошової компенсації, має на меті подальше звернення на таке майно за умови відсутності у відповідачки грошових коштів у необхідних для цього розмірах у разі задоволення позову. Такий вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки арештоване майно перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпорядження ним.

При цьому, колегія суддів наголошує, що заходи забезпечення позову, містять у собі превентивну мету, спрямовану на запобігання утворення перешкод, які б унеможливлювали чи перешкоджали виконанню рішення суду, ухваленого за результатами розгляду справи.

Факт відчуження відповідачкою на користь свого батька транспортного засобу, який був об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у односторонньому порядку, без згоди позивача свідчить про наявність обґрунтованих припущень позивача щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про стягнення з відповідачки грошової компенсації за проданий автомобіль в розмірі 395670,00 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржниці про те, що позивач був зобов`язаний надати суду інформацію про наявність у відповідачки конкретного переліку майна та його вартість, як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки стаття 151 ЦПК України, якою визначено вимоги щодо змісту та форми до заяви про забезпечення позову, не містить такого обов`язку у заявника при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову.

Процесуальним законом не передбачено і обов`язкового з`ясування при вжитті заходів забезпечення позову вартості майна, на яке судом накладається (в порядку вжиття таких заходів) арешт.

Наявність у відповідачки постійного джерела доходу, отримуваного з

основного місця роботи та за сумісництвом, не є тією обставиною, яка б у даному фактичному випадку указувала на недоцільність застосування заходів забезпечення позову, обраного судом.

Відповідно до п.4 ст.156 ЦПК України у разі вжиття судом заходів забезпечення позову про стягнення грошової суми відповідач (інша особа) може за своєю ініціативою забезпечити позов шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вимог позивача або надання гарантії банку на таку суму.

Апеляційний суд зауважує, що відповідачка не позбавлена можливості на звернення до суду із клопотанням про заміну одного заходу забезпечення позову іншим у порядку, регламентованому ст. 156 ЦПК України.

Згідно із приписами ст. 375 ЦПК України cуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції відсутні, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 12 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом 30 днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий Л.В. Базіль

Судді: Л.П. Воронцова

О.М. Полікарпова