ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5433/22 Справа № 194/1586/21 Суддя у 1-й інстанції - Корягін В.О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 червня 2022 року у справі за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Меланчука Ігора Віталійовича до Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Меланчук І.В. звернувся до суду з позовом до ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Меланчук І.В. посилався, на те, що позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів на організм, а саме в період часу з 16 червня 1980 року по 30 серпня 1980 року, з 15 червня 1981 року по 10 вересня 1981 року, з 01 листопада 1984 року по 19 лютого 1992 року, з 05 серпня 1997 року по 18 серпня 2017 року, перебуваючи в трудових відносинах з ВО Павлоградвугілля, ВАТ ДХК Павлоградвугілля правонаступником якого є ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля. У зв`язку з шкідливими і тяжкими умовами праці позивач отримав хронічні професійні захворювання. Відповідно до акту форми П-4 Розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05 березня 2018 року причинами виникнення професійних захворювань у позивача являється тривалий вплив на організм шкідливих факторів виробничого середовища, недосконалість засобів індивідуального захисту та технологічних процесів, важка фізична праця, вимушена робоча поза, пил, шум, несприятливий мікроклімат. Позивачу 26 квітня 2018 року МСЕК первинно сукупно було встановлено 40% втрати професійної працездатності, з яких 15% по ХОЛЗ, 15% по остеоартрозу, 10% по туговухості безстроково. Зазначає, що у позивача порушено звичний спосіб життя, він постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантажені, яка купірується лише за допомогою медикаментозних препаратів. Систематично турбує нападоподібний кашель з виділенням в`язкого слизового харкотиння, як в денний так і в нічний час, що порушує його сон та позбавляє можливості нормально відпочивати, призводить до важкості та болю у грудній клітці, у між лопатковій ділянці, до свистячих хрипів в них, головного болю та запаморочення, до постійного відчуття втоми, загальної слабкості, зниження уваги в денний час, що має наслідком перебування в напруженому стані, та стані роздратованості. Турбує виражений стійкий біль та обмеження рухів в ногах, в плечових, ліктьових та колінних суглобах, особливо при фізичних навантаженнях, зниження сили в них, хиткість при ході, шум у вухах та голові, зниження пам`яті. Вказані негативні явища супроводжуються головним болем та загальною слабкістю організму. Він змушений проходити курси лікування, переносити щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що наслідки отриманого на виробництві професійного захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя він змушений проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, лікування, у зв`язку з чим не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначалося і позначається на його душевному та фізичному стані. Розуміння безстроковості зазначених негативних наслідків професійних захворювань викликає у позивача негативні емоції, породжує почуття соціальної незахищеності, розпачу та тривоги. Позивач вважає, що роботодавець не створив безпечні та нешкідливі умови праці на підприємстві, де він працював, тим самим порушивши ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», які встановлюють цей обов`язок, що в свою чергу стало причиною отримання ним професійних захворювань, а тому позивач просив суд стягнути з відповідача ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я у розмірі 227 000 грн.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 червня 2022 року задовлено частково позовні вимоги представника позивача адвоката Меланчук І.В. в інтересах ОСОБА_1 до ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Стягнуто з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля на користь ОСОБА_1 80 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля просять рішення суду від 14 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 80000 грн.

21 жовтня 2022 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Меланчук І.В. надав до Дніпровського апеляційного суду заяву в якій просив у задоволенні апеляційної скарги ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля відмовити.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про охорону праці», умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Враховуючи зазначені положення, відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров 'я чи настання смерті були б неможливими.

Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця).

За таких обставин, з огляду на вищезазначені норми Законів, судом встановлено що позивачу спричинено моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача хронічного професійного захворювання.

Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15).

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 працював з 16 червня 1980 року по 30 серпня 1980 року на шахті Тернівська ВО Павлоградвугілля, звільнений по закінченню виробничої практики; з 15 червня 1981 року 10 вересня 1981 року працював на шахті Тернівська ВО Павлоградвугілля звільнений по закінченню виробничої практики; з 01 листопада 1984 року по 19 лютого 1992 року працював на шахті Тернівська ВО Павлоградвугілля, звільнений по ст. 36 п. 5 КЗоТ УССР за переводом в 49 ВГСО м. Павлоград; 20 лютого 1992 року по 10 жовтня 1995 працював у 49 ВГСО, звільнений по ст. 36 п. 5 КЗпП України за переводом на шахту Тернівська; з 16 жовтня 1995 року по 03 серпня 1997 року працював на шахті Тернівська ВО Павлоградвугілля, звільнений по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням; з 05 серпня 1997 року по 01 грудня 2000 року працював на шахті Західно-Донбаська ДВАТ, 01 січня 2013 року переведений в Шахтоуправління Тернівське, 18 серпня 2017 року звільнений за станом здоров`я у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за п. 2 ст. 40 КЗпК України, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , заповненої 16 липня 1980 року на ім`я ОСОБА_1 (а.с.35-46).

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05 березня 2018 року за формою П-4, затвердженого начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Снісар В.В., професійне захворювання виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технологічних процесів, механізмів, засобів індивідуального захисту. Причиною виникнення хронічного професійного захворювання є: пил в концентрації 48,84 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3, діяв впродовж 94,5% змінного часу; робоча поза вимушена «на колінах», впродовж 7,7% змінного часу при допустимому значенні до 10%; переміщення у просторі (переходи, обумовлені технологічним процесом, протягом зміни) по горизонталі 12 км, при нормі 8 км на зміну; еквівалентний рівень шуму складає 89дБ при допустимому значенні 80 дБ; температура повітря становила 24,4° при нормі 20-24°, відносна вологість повітря 77% при нормі 55%, швидкість руху повітря при нормі 0,6-0,5 м/с становила 0,3 м/с, час дії несприятливого мікроклімату впродовж 94,5% зміни; по інтелектуальному навантаженню рішення складних завдань (робота за серією інструкцій), робота в умовах дефіциту часу та інформації з підвищеною відповідальністю при, по сенсорному навантаженню тривалість зосередженого спостереження 85,9% при допустимому значенні 51-75%, навантаження на слуховий аналізатор розбірливість слів і сигналів від 50% до 70% при допустимому значенні від 90% до 70%, ступінь ризику для власного життя та життя інших осіб вірогідний, нерегулярна змінність з роботою у нічний час при допустимому показнику двозмінна робота (без нічної зміни) (а.с.12-15).

Також, згідно окремої думки страхового експерта з охорони праці Тернівського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області ОСОБА_2 , що встановлений комісією ДУ Українського науково-дослідного інститут промислової медицини діагноз ОСОБА_1 остеоартроз у поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) суглобів, двосторонній плечолопатковий періартроз (ПФ другого ступеня) не відноситься до професійного захворювання (а.с.16,17).

Відповідно до довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 12ААА № 051805 від 26 квітня 2018 року ОСОБА_3 встановлено первинно втрату професійної працездатності - 40%, з яких 15% по ХОЛЗ, 15% по ДПП, 10% по туговухості безстроково (а.с.9, 10).

Отже, встановивши, що позивач працював з 16 червня 1980 року по 30 серпня 1980 року на шахті Тернівська ВО Павлоградвугілля, звільнений по закінченню виробничої практики; з 15 червня 1981 року 10 вересня 1981 року працював на шахті Тернівська ВО Павлоградвугілля звільнений по закінченню виробничої практики; з 01 листопада 1984 року по 19 лютого 1992 року працював на шахті Тернівська ВО Павлоградвугілля, звільнений по ст. 36 п. 5 КЗоТ УССР за переводом в 49 ВГСО м. Павлоград; 20 лютого 1992 року по 10 жовтня 1995 працював у 49 ВГСО, звільнений по ст. 36 п. 5 КЗпП України за переводом на шахту Тернівська; з 16 жовтня 1995 року по 03 серпня 1997 року працював на шахті Тернівська ВО Павлоградвугілля, звільнений по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням; з 05 серпня 1997 року по 01 грудня 2000 року працював на шахті Західно-Донбаська ДВАТ, 01 січня 2013 року переведений в Шахтоуправління Тернівське, 18 серпня 2017 року звільнений за станом здоров`я у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за п. 2 ст. 40 КЗпК України, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , заповненої 16 липня 1980 року на ім`я ОСОБА_1 ОСОБА_3 первинним оглядом встановлено втрату професійної працездатності - 40%, з яких 15% по ХОЛЗ, 15% по ДПП, 10% по туговухості безстроково. Враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивача, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 80000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він в повному обсязі виконував обов`язки, передбачені ст.ст.153,158 ЦПК України щодо забезпечення належних умов праці, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки саме негативні показники важких умов праці та мікроклімату спричинили виникнення хронічних захворювань у позивача.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля про те, що відповідач не повинен відшкодовувати завдану позивачу моральну шкоду є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля залишити без задоволення.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 31 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова