Справа №701/482/22
Провадження №2/701/232/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2022 рокуМаньківський районний суд, Черкаської області
в складі: головуючого-судді -Костенка А. І.
при секретаріБрітан О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

На підставу своїх вимог спирається на те, що 19.03.2018 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_2 був укладений Договір добровільного страхування № 245002/4098/0003385 (далі - Договір страхування), предметом якого є страхування транспортного засобу «AUDI АЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - застрахований автомобіль). 07.10.2019 року на а/д М-05 Київ-Одеса 153 км, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «HONDA ACCORD», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Відповідно до довідки поліції № 827383 та постанови Святошинського районного суду міста Київ № 759/18939/19 від 22.10.2019 року, винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_1 . За Звітом № 14868 від 22.10.2019 року вартість відновлюваного ремонту складає: 500 376,05 грн., (п`ятсот тисяч триста сімдесят шість грн. 05 коп.). У відповідності до умов Договору страхування, ПрАТ «СК «УНІКА», на підставі страхового Акту, здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 268 768,98 грн., (двісті шістдесят вісім тисяч сімсот шістдесят вісім грн. 98 коп.), шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням № 126540 від 18.12.2019 року. Відповідно до п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку Страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається умовами договору. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Вартість відновлюваного ремонту ТЗ склала: 500 376,05 грн., а страхова сума, яка є Дійсною вартістю ТЗ на момент укладання Договору (п. 1.1 Договору): 638 871,00 грн., тобто вартість відновлюваного ремонту ТЗ склала 78,32%, та керуючись умовами Договору, відбулось повне конструктивне знищення застрахованого транспортного засобу. У цій же ж статті зазначено, франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Тобто, страхове відшкодування становить собою суму завданих Страхувальнику збитків за мінусом франшизи, розмір якої встановлюється в Договорі страхування. Умовами Договору страхування передбачено франшизу у розмірі 2 874,92 грн. Розрахунок страхового відшкодування: Вартість матеріального збитку з врахуванням зносу згідно п. 10.1.8.2 договору 574 983,90 грн., франшиза 3 540,40 грн. - вартість залишків ТЗ 303 340,00 грн. = 268 768,98 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Як зазначає Верховний Суд України в листі від 19.07.2011, перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. У спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду України № 6-112цс13 від 25.12.2013 р. Отже, від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування у межах загального строку позовної давності та у межах фактичних витрат незалежно від коефіцієнту зносу, ПДВ, оцінки транспортного засобу тощо, право вимоги переходить до особи, яка відповідальна за завдані страхувальнику збитки. Таким чином, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування, ПрАТ «СК «УНІКА» (позивач) набув права зворотної вимоги до страховика винної особи (відповідача у справі) у сумі виплаченого страхового відшкодування, але у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , була застрахована у ТДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» за полісом АО/5841778 (страхова сума по майну 100000,00 грн., франшиза 2000,00 грн.), згідно Розширеної Довідки УПП та Централізованої бази МТСБУ (Програмний комплекс «Централізована база даних Моторного (транспортного) страхового бюро України (ЦБ МТСБУ)» впроваджується в Моторному (транспортному) страховому Бюро України (МТСБУ) та в страхових компаніях - членах МТСБУ. Метою розробки та впровадження ЦБ МТСБУ є забезпечення виконання Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСЦПВВНТЗ)». А саме, забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. ЦБ МТСБУ призначена для здійснення обліку інформації про договори ОСЦПВВНТЗ та справи по врегулюванню страхових подій за цими договорами, а також централізованого ведення нормативно-довідкової інформації щодо здійснення ОСЦПВВНТЗ. Користуючись правом, що забезпечене ст.ст. 993, 1166, 1187, 1191, 1194 ЦК України, ст. 27. ЗУ «Про Страхування» Відповідач повинен сплатити ПрАТ «СК «УНІКА» різницю між Фактичним розміром шкоди, яка була заподіяна внаслідок дій Винуватця ДТП, при вишенаведеній ДТП, та сумою, що підлягає сплаті ТДВ «СК «Альфа-Гарант» Розрахунок позовних вимог (страхове відшкодування - зобов`язання ТДВ «СК «АльФа-Гарант» = (268 768,98грн. 99 000,00 грн.) = 170 768,98грн. Відповідно до Ухвали Господарського суду міста Києва № 910/5293/20 від 16.07.2020 року ТДВ «СК «Альфа- Гарант» після відкриття провадження у справі 28.04.2020 року було здійснено відшкодування шкоди, за позовними вимогами ПрАТ «СК «УНІКА» в розмірі ліміту відповідальності 99 000,00 грн., що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

10.10.2022 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого заперечував проти задоволення позовних вимог спираючись на те, що позивачем не надано допустимих, належних та достатніх доказів до позовної заяви, які б доводили обгрунтування позовних вимог.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримав і просив розгляд справи проводити у його відсутності.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, але представник відповідача надав суду письмову заяву згідно якої позовні вимоги не визнав та просив розгляд справи проводити у їх відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

19.03.2018 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_2 був укладений Договір добровільного страхування № 245002/4098/0003385, предметом якого є страхування транспортного засобу «AUDI АЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 13). 07.10.2019 року на а/д М-05 Київ-Одеса 153 км, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «HONDA ACCORD», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Відповідно до довідки поліції № 827383 (а.с. 9-12) та постанови Святошинського районного суду міста Київ № 759/18939/19 від 22.10.2019 року (а.с. 53-54), винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_1 . За Звітом № 14868 від 25.11.2019 року вартість відновлюваного ремонту складає: 500 376,05 грн., (п`ятсот тисяч триста сімдесят шість грн. 05 коп.) (а.с. 15-48). У відповідності до умов Договору страхування, ПрАТ «СК «УНІКА», на підставі страхового Акту, здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 268 768,98 грн., (двісті шістдесят вісім тисяч сімсот шістдесят вісім грн. 98 коп.), шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням № 126540 від 18.12.2019 року (а.с. 51). Вартість відновлюваного ремонту ТЗ склала: 500 376,05 грн., а страхова сума, яка є Дійсною вартістю ТЗ на момент укладання Договору (п. 1.1 Договору): 638 871,00 грн., тобто вартість відновлюваного ремонту ТЗ склала 78,32%, та керуючись умовами Договору, відбулось повне конструктивне знищення застрахованого транспортного засобу. У цій же ж статті зазначено, франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Тобто, страхове відшкодування становить собою суму завданих Страхувальнику збитків за мінусом франшизи, розмір якої встановлюється в Договорі страхування. Умовами Договору страхування передбачено франшизу у розмірі 2 874,92 грн. Вартість матеріального збитку з врахуванням зносу згідно п. 10.1.8.2 договору 574 983,90 грн., - франшиза 3 540,40 грн., - вартість залишків ТЗ 303 340,00 грн., = 268 768,98 грн. Виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування, ПрАТ «СК «УНІКА» (позивач) набув права зворотної вимоги до страховика винної особи (відповідача у справі) у сумі виплаченого страхового відшкодування, але у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , була застрахована у ТДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» за полісом АО/5841778 (страхова сума по майну 100000,00 грн., франшиза 2000,00 грн.), згідно Розширеної Довідки УПП та Централізованої бази МТСБУ (Програмний комплекс «Централізована база даних Моторного (транспортного) страхового бюро України (ЦБ МТСБУ)» впроваджується в Моторному (транспортному) страховому Бюро України (МТСБУ) та в страхових компаніях - членах МТСБУ. Відповідно до Ухвали Господарського суду міста Києва № 910/5293/20 від 16.07.2020 року ТДВ «СК «Альфа- Гарант» після відкриття провадження у справі 28.04.2020 року було здійснено відшкодування шкоди, за позовними вимогами ПрАТ «СК «УНІКА» в розмірі ліміту відповідальності 99 000,00 грн. (а.с. 55-57). Відповідач повинен сплатити ПрАТ «СК «УНІКА» різницю між Фактичним розміром шкоди, яка була заподіяна внаслідок дій Винуватця ДТП, при вишенаведеній ДТП, та сумою, що підлягає сплаті ТДВ «СК «Альфа-Гарант» Розрахунок позовних вимог (страхове відшкодування - зобов`язання ТДВ «СК «АльФа-Гарант» = (268 768,98грн., 99 000,00 грн.) = 170 768,98грн.

Суд вирішуючи даний спір зазначає, що відповідно до норм ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю чи майну третьої особи.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяні збитки.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За змістом наведених правових норм після виплати страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги яке страхувальник (особа, що одержала страхове відшкодування) має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз`яснено судам, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В п. 26 цієї Постанови вказано, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки відповідно до правил ст. 993 ЦК України.

За правилами ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом статті 1194 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до звіту № 14868 від 22.10.2019 року, вартість відновлювального ремонту склала 500 376,05 грн. Вказаний рахунок був прийнятий страховиком, оскільки здійснений на підставі Акту огляду транспортного засобу.

Згідно страхового акту № 00321359 від 17.12.2019 та умов Договору страхування № 245002/4098/0003385 від 19.03.2018 позивачем було сплачено страхове відшкодування у розмірі 268 768,98 грн.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача як водія автомобіля «HONDA ACCORD», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована у ТДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ», яке у свою чергу здійснило на користь позивача виплату страхового відшкодування в розмірі 99000,00 грн.

За таких обставин сума невідшкодованих збитків складає 170 768,98 грн., (268 768,98 грн., - 99000,00 грн.)

Отже, за таких обставин суд вважає позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є законними та обґрунтованими.

Відповідно до частини четвертої, п`ятої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Факт спричинення ОСОБА_1 , майнової шкоди, яка полягає у пошкодженні в ДТП 07.10.2019 належного ОСОБА_2 , автомобіля відповідач не спростовує, а тому дана обставина вважається доведеною та не підлягає доказуванню.

До доводів представника відповідача що звіт як доказ не може братися судом до уваги при оцінці підстав позовної заяви та визначенні розміру збитків суд ставиться критично, оскільки з метою доведення своїх тверджень відповідач, відповідно до норм ЦПК наділений правом подавати до суду клопотання про призначення судової експертизи, вказавши при цьому місце проведення експертизи та ряд питань, які необхідно поставити перед експертом. Однак, відповідач та його представник не скористалися зазначеним правом, клопотання про проведення експертизи не заявляли.

Щодо доводів представника відповідача стосовно того, що надана представником відповідача копія постанови Святошинського суду м. Києва від 22.10.2019, як доказ вини відповідача є недопустимим, оскільки дана копія постанови суду не відповідає вимогам для засвідчення копій судових рішень судів, які передбачені розділом XI Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах, затвердженої наказом ДСА України № 814 від 20.08.2019, то суд вказує наступне.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 177 ЦПК України при пред`явленні позову позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Ці докази він збирає сам у позасудовому порядку.

Спосіб отримання доказу фактично оцінюється судом зі слів суб`єкта доказування. Якщо доказ викликає у суду сумнів, то доцільно перевіряти порядок його отримання шляхом звернення до органу чи особи, яка його видала.

Згідно частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Відповідно до частини 5 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на повний доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону.

Законом передбачено, що суд який розглядає справу, може самостійно при здійсненнісудочинства використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру, на який сторона у справі посилається як на доказ для доведення певних обставин.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно положень ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповіднодо ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно положень ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність в матеріалах справи поданих представником позивача достовірних доказів, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та достатність доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, що дає суд змогу дати відповідну належну оцінку доказам та ухвалити законне, обгрунтоване рішення по суті спору, тому заявлені вимоги підлягають до задоволення.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76- 81, 95, 133, 137, 141, 209, 211, 223, 247, 258-268, 276 ЦПК України, ст. ст. 11, 993, 1166, 1187, 1188, 1191, 1192, 1194 ЦК України, ст. ст. 22, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" (04112, м. Київ, вул. О. Теліги, 6-в, корп. 4, п/р НОМЕР_4 в АТ "Райффайзен Банк Аваль", МФО: 380805, код ЄДРПОУ: 20033533) шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 170 768,98 грн. (сто сімдесят тисяч сімсот шістдесят вісім гривень 98 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" (04112, м. Київ, вул. О. Теліги, 6-в, корп. 4, п/р НОМЕР_4 в АТ "Райффайзен Банк Аваль", МФО: 380805, )судовий збір в сумі 2561,53 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

СуддяА. І. Костенко