КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/8504/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/17652/19

20 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисова О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Шпильовій Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шкурідіна Євгена Євгеновича на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2022 року, ухвалене під головуванням судді Горбенко Н.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання довіреності недійсною,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2019року ОСОБА_1 звернувся до судуз позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання довіреності недійсною.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що восени 2013 році в мережі Інтернет він побачив розміщене оголошення про продаж за 10 000,00 доларів США придатних для відновлення залишків автомобіля «TOYOTA HIGHLANDER» та документів на нього. В подальшому, він приїхав до м. Харкова оглянути автомобіль, який знаходився в непридатному стані та прийняв рішення про його купівлю з метою відновлення та подальшого користування ним, або ж з метою перепродажу залишків пошкодженого автомобіля.

Особі, яка надала для огляду автомобіль він залишив завдаток 500,00 доларів США та підтвердив згоду придбати пошкоджений автомобіль. Пізніше, автомобіль «TOYOTA HIGHLANDER» був доставлений йому в м. Київ разом з документами на автомобіль, а саме: обрізане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобуНОМЕР_1 від 25 жовтня 2011 року на ім`я ОСОБА_5 , довідку продорожньо-транспортну пригоду, облікову картку Бориспільського ВРЕР про зняття ОСОБА_6 автомобіля з реєстрації від 13 серпня 2013 року та транзитні номери.

Як стало відомо йому пізніше, автомобіль «TOYOTA HIGHLANDER», д.н.з. НОМЕР_2 було пошкоджено 16 травня 2013 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в якій водій ОСОБА_7 загинув, а автомобіль прийшов у стан, непридатний для користування ним. Пошкоджений автомобіль «TOYOTA HIGHLANDER», д.н.з. НОМЕР_2 був знятий власником ОСОБА_5 з реєстрації з обслуговування для подальшої реалізації. Пластикове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 від 25жовтня 2011 року було обрізане працівниками ВРЕР ДАІ, а ОСОБА_5 були видані транзитні номери строком на 60 діб.

Зазначав, що після придбання залишків автомобіля «TOYOTA HIGHLANDER» він транспортував його до свого знайомого в с. Козаревичі Вишгородського району Київської області, де було прийнято рішення про продаж залишків пошкодженого автомобіля та документів шляхом розміщення оголошення на сайті Autoria.ua в лютому 2014 року.

Через деякий час відповідач ОСОБА_2 погодився придбати автомобіль та після огляду залишків автомобіля повідомив, що весь автомобіль його не цікавить, а йому потрібні лише деякі елементи, в тому числі елементи кузова з VIN- кодом, а також документи на автомобіль та транзитні номери. Він передав ОСОБА_2 документи, які отримав від ОСОБА_5 , та два пусті аркуші паперу зі своїм підписом, транзитні номери на автомобіль. Після цього ОСОБА_2 вирізав необхідні йому елементи кузову автомобіля, а він отримав від ОСОБА_2 9000,00 доларів США.

Згодом до нього зателефонував ОСОБА_2 та попросив надати йому копію паспорту та ідентифікаційного коду, пояснивши це тим, що має намір для себе відновити автомобіль «TOYOTA HIGHLANDER» під придбані у нього, ОСОБА_8 , документи, а для постановки на облік на своє ім`я йому необхідні його, ОСОБА_8 , анкетні дані.

Він надіслав ОСОБА_2 копії своїх документів, а пізніше ОСОБА_2 повідомив його про те, що на придбані залишки автомобіля «TOYOTA HIGHLANDER» та документи є покупець і що документи рахуються знятими з реєстраційного обліку з ОСОБА_5 та їх необхідно оформити. Для цього ОСОБА_2 попросив його під`їхати до нотаріуса та поставити підпис у документах, що він і зробив.

Однак, на початку 2018 року його викликали до правоохоронних органів для допиту в якості свідка, де з матеріалів кримінального провадження № 0001707 йому стало відомо, що 23 серпня 2017 року до Малиновського відділу поліції м. Одеса надійшла заява ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення за ч.4 ст.190 КК України, відповідно до якої нібито він, ОСОБА_1 , 15 травня 2014 року продав ОСОБА_4 автомобіль «TOYOTA HIGHLANDER», д.н.з. НОМЕР_3 , з номером кузова НОМЕР_4 , який був виготовлений у незаводських умовах.

Після цього було з`ясовано, що 12 квітня 2014 року він поставив свій підпис у довіреності, посвідченій Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., номер в реєстрі №1192, якою нібито уповноважив ОСОБА_3 розпоряджатися належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 09 квітня 2014 року автомобілем «TOYOTA HIGHLANDER», 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_3 .

У межах кримінального провадження № 0001707 досудовим розслідуванням проведено трасологічну експертизу, відповідно до висновку якої, на придбаному ОСОБА_4 автомобілі немає жодного елемента від автомобіля, уламки від якого він, ОСОБА_1 , придбав у ОСОБА_5 .

Відповідно до висновку почеркознавчої експертизи підпис від його імені на довідці - рахунку ААВ №504441 від 29 серпня 2013 року виконаний не ним, ОСОБА_1 . Також доведено, що підпис від його імені в заяві від 09 квітня 2014 року про постановку автомобіля на облік в Центрі №1201 надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів ГУ МВС України в Дніпропетровській обл., виконано не ним, ОСОБА_1 .

Оскільки підпис у заяві від 09 квітня 2014 року на проведення реєстрації автомобіля від його імені було підроблено, позивач вважав, що він не мав у власності автомобіль «TOYOTA HIGHLANDER», 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 09 квітня 2014 року та його воля, яка мала прояв у підписі документа (довіреності), не була спрямована на наділення ОСОБА_3 правом розпоряджатися спірним автомобілем, який йому не належав. До того ж, не маючи юридичної освіти, не усвідомлюючи наслідки правочинів щодо процедури оформлення автомобіля, він був введений в оману ОСОБА_2 щодо того, що його підпис на документі, складеному нотаріусом, є лише формальністю.

Посилаючись на те, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє, тоді як його воля не була та не могла бути спрямована на наділення відповідача ОСОБА_3 правом розпоряджатися автомобілем, який йому не належав, тому, за вимогами позивача, вчинення довіреності від 12 квітня 2014 року не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені нею.

Ураховуючи зазначене, позивач просив суд визнати недійсною довіреність, посвідчену приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А., номер в реєстрі №1192, якою ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 розпоряджатися автомобілем «TOYOTA HIGHLANDER», 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 09 квітня 2014 року.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4 ; приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання довіреності недійсною відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шкурідін Євген Євгеновичподав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного розгляду просить рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуваням норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції у спірних правовідносинах застосував неправильну норму матеріального права - статтю 230 ЦК України, тоді як позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтувалися на нормах статті 229 ЦК України (вчинення правочину під впливом помилки), що призвело до того, що суд розглянув справу в контексті підстав позову, які не заявляв позивач.

Отже, за доводами апеляційної скарги представника позивача, суд першої інстанції надав невірну оцінку обставинам справи та зробив помилковий висновок про те, що правочин оскаржується з підстав введення ОСОБА_1 в оману.

Зробивши невірну оцінку обставинам справи, суд першої інстанції не перевірив доводи позивача у контексті вчинення ним оспорюваного правочину під впливом помилки.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що документи щодо переходу до ОСОБА_1 права власності на автомобіль були підроблені та постановою Київського апеляційного суду від 18листопада 2020 року у справі № 754/11830/19 правочини щодо набуття та переходу права власності на автомобіль були визнані недійсними у зв`язку з підробкою підпису ОСОБА_1 .

Попри це, суд першої інстанції у справі, яка переглядається, залишив без належної уваги доводи позивача про те, що він станом на день підписання довіреності у нотаріуса 12 квітня 2014 року не знав та не міг знати про існування підроблених на його ім`я правочинів щодо переходу права власності на автомобіль. Відтак, ОСОБА_1 не повинен був навіть допускати, що в тексті довіреності може бути внесено інші відомості про автомобіль, ніж ті, які мав автомобіль на момент, коли його зняв з реєстраційного обліку ОСОБА_5 .

Правові наслідки правочину, який укладено насправді, відрізняються від правових наслідків, які в своєму розумінні допускав ОСОБА_1 , підписуючи бланк довіреності, будучи необізнаним про підробку. Відтак, помилка щодо природи правочину має суттєве значення та дає право суду визнати такий правочин недійсним за статтею 229 ЦК України.

Визнання недійсною довіреності має істотне значення для позивача, оскільки така довіреність є частиною ланцюга підроблених правочинів, в результаті яких у ОСОБА_1 не тільки виникли проблеми з наявністю кримінального провадження, а й відібрано ОСОБА_4 будинок та земельну ділянку в процесі виконання вже скасованого судового рішення у справі №759/15306/17.

Також суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що волевиявлення ОСОБА_1 при укладеннні оспорюваного правочину відповідало його внутрішній волі та вказаний правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що ОСОБА_1 не набув права власності на автомобіль «TOYOTA HIGHLANDER», 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 09 квітня 2014 року та в судовому порядку правочин, за яким ОСОБА_1 нібито набув право власності на автомобіль, було визнано недійсним та скасовано реєстрацію права власності на автомобіль за ОСОБА_1 (справа №759/15306/17).

Отже, в момент укладення оспорюваного правочину - довіреності від 12 квітня 2014 року, ОСОБА_1 не знав та не міг знати про факт підробки на його ім`я правочинів щодо автомобіля. Таким чином, підроблений правочин щодо набуття права власності на автомобіль ОСОБА_1 - 09 квітня 2014 року та вчинення правочину під впливом помилки - довіреності від 12 квітня 2014 року, свідчать про те, що воля ОСОБА_1 не була та не могла бути спрямована на наділення відповідача ОСОБА_3 правом розпорядження автомобілем, який не належав ОСОБА_1 (ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України).

Недотримання вимог статті 203 ЦК України під час підписання довіреності дає підстави для визнання її недійсною з дня укладення, що не враховано судом першої інстанції при розгляді справи.

Не надана судом першої інстанції і оцінка доводам позивача про те, що зміст оспорюваного правочину суперечить ЦК України, зважаючи на те, що за довіреністю ОСОБА_1 нібито уповноважував ОСОБА_3 на розпорядження автомобілем, тоді як сам за підробленими на його ім`я правочинами не набув права розпоряджатися таким автомобілем, а тому є підстави стверджувати про те, що зміст довіреності суперечив статті 238 ЦК України.

Суд першої інстанції таким твердженням позивача належної оцінки не надав, про наведену підставу для визнання довіреності недійсною у рішенні не зазначив, як наслідок, на думку представника позивача, безпідставно не визнав довіреність недійсною з тих підстав, що зміст правочину суперечив ч. 1 ст.203, ст. 238 ЦК України.

Помилковим вважає висновок суду першої інстанції про те, що невідкликання довіреності якимось чином впливає на можливість визнання її недійсною, оскільки скасування чи відкликання довіреності має інші правові наслідки, ніж визнання її недійсною. Позивач ОСОБА_1 наполягає саме на недійсності довіреності, адже така буде недійсною з дня її укладення.

Отже, за доводами апеляційної скарги представника позивача, під час оформлення оспорюваної довіреності мали місце: неправильне сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення під час підписання бланку довіреності; помилка ОСОБА_1 , з незалежних від нього обставин, щодо природи довіреності та прав, якими ОСОБА_1 нібито наділяє ОСОБА_3 ( ОСОБА_1 не допускав та не повинен був допускати, що на момент підписання довіреності автомобіль вже було зареєстровано на його ім`я за підробленими документами); волевиявлення ОСОБА_1 не було спрямоване на наділення ОСОБА_3 правами розпоряджатися автомобілем, документи на який було підроблено; зміст довіреності суперечив вимогам статті 238 ЦК України, оскільки передбачав наділення ОСОБА_3 правами, якими фактично не володів сам ОСОБА_1 ..

Вказані обставини, на думку представника позивача, дають підстави для визнання довіреності недійсною, скасування рішення суду першої інстанції, який дійшов протилежних висновків.

В частині судових витрат зазначає, що при подачі позовної заяви позивачем було сплачено 768,40 грн. судового збору, а також понесені витрати, пов?язані з правничою допомогою, у розмірі 14000 грн. В суді апеляційної інстанції судові витрати складаються із судового збору - 1152,60 грн. та 5000 грн за подачу апеляційної скарги. Витрати в суді апеляційної інстанції не є остаточними та визначатимуться за результатом підписання акту виконаних робіт.

У відзиві на апеляційну скаргу представник третьої особи: ОСОБА_4 - адвокат Войтенко І.В. просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими та безпідставними.

Зазначає, що згідно з текстом довіреності від 12 квітня 2014 року, виданої ОСОБА_1 , останній уповноважує ОСОБА_3 розпоряджатися (в т.ч. вчиняти правочини щодо експлуатації, страхування, здавання в оренду, а також продажу, за ціною та на умовах, йому (їм) відомих при умові сплати всіх передбачених чинним законодавством України податків, належним ОСОБА_1 на підставі : свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_6 , виданого та зареєстрованого Центром ДАІ 1201 ГУМВС України в Дніпропетровській області 09 квітня 2014 року, автомобілем марки TOYOTA HIGHLANDER, 2011 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4 , реєстраційним номер НОМЕР_3 .

Отже, на момент видачі довіреності 12 квітня 2014 року ОСОБА_1 повністю визнав право власності на зазначений автомобіль, повністю визнав реєстрацію цього автомобіля на своє ім`я та підтвердив право власності відповідними документами, що свідчить про те, що оформлення права власності на автомобіль відбулось із власного волевиявлення позивача ОСОБА_1 .

Зазначена довіреність ОСОБА_1 не відкликана та не скасована, а отже є одностороннім правочином, який підлягає виконанню, вчиненим за волевиявленням довірителя, та належним доказом у цій справі.

Більше того, зазначаючи в позовній заяві, що про існування вказаної довіреності позивачу стало відомо з 2018 року, позивач досі не відкликав вказаної довіреності, що свідчить про зловживання своїми правами та здійснення чергової спроби введення суду в оману.

Також, в ході проведення розслідування у кримінальному провадженні № 0001707, було проведено судову почеркознавчу експертизу. Згідно з висновком судової експертизи від 03.06.2019 №19-1948 у кримінальному провадженні встановлено належність підпису ОСОБА_1 на довіреності від 12.04.2014 року № 1192, посвідченій приватним нотаріусом Чуловським В.П., здійснено тимчасовий доступ до речей та документів в Центрі ДАІ 1201 ГУМВС України в Дніпропетровській області, в ході якої вилучено копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 (обрізаний пластик), яке є ідентичним зі свідоцтвом, що відображене на копії, яку вилучено у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А.

Крім того, вказані пояснення ОСОБА_1 спростовуються наявністю його особистого підпису із зазначенням прізвища, написаного власноручно, у журналі реєстраційних дій нотаріуса КМНО Чуловського В.А., що ще раз підтверджує вчинення ОСОБА_1 довіреності саме 12 квітня 2014 року.

Посилання позивача, на той факт що, поставивши підпис на довіреності, він не усвідомлював зміст вказаного правочину, та що його воля не могла бути спрямована на видачу права розпорядження тим, чим він не володів, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами та не можуть бути підставою для скасування вказаного правочину.

Отже, виходячи з аналізу фактичних обставин справи, доказів та пояснень ОСОБА_1 , останній вчинив оспорювану довіреність за власним волевиявленням, був обізнаний про її наявність з моменту її вчинення.

Звернув увагу на те, що єдиною підставою позову ОСОБА_1 визначено той факт, що довіреність вчинена ним за відсутності права власності на автомобіль «TOYOTA HIGHLANDER» 2011 року випуску, № НОМЕР_4 , двигун № НОМЕР_8 , та нерозумінням правових наслідків вчинення такого правочину, як довіреність.

Не було визначено як підставу позову факти, на які посилається у апеляційній скарзі позивач, що були встановлені у постанові Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 754/11830/19 та постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 27 квітня 2020 року № 759/15306/17.

Враховуючи той факт, що рішення судів, на які посилається апелянт у своїй скарзі, як на підставу своїх вимог, та які не були предметом позову, почали існувати пізніше подання позовної заяви, позивач мав право змінити предмет та/або підстави позову, а у разі, якщо такі підстави почали існувати пізніше, ніж минув процесуальний строк для зміни підстав позову, позивач мав право на їх поновлення. Таким правом позивачпід час розгляду справи судом першої інстанції не скористався, та такі доводи правомірно не досліджувались судом першої інстанції, виходячи із принципу диспозитивності судового процесу, а посилання апелянта на такі підстави для задоволення позову у апеляційній скарзі за своєю суттю, є зміною підстав позову, що чинним ЦПК не допускається, тому вважає, що вказані доводи не заслуговують на увагу суду.

Крім того, справа № 754/11830/19 на даний час розглядається Касаційним цивільним судом у складі Верховного суду, виконання постанови Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року №754/11830/19 зупинено, а справа від № 759/15306/17 постановою Верховного суду була повернута на повторний розгляду до суду першої інстанції, остаточне рішення не прийнято, справа розглядається на цей час Святошинським районним судом м. Києва. В жодному з рішень, на які посилається апелянт, не було встановлено факту підробки правочину, тому навість такі підстави позову не мали б жодного впливу на суть оскаржуваного рішення.

Посилання позивача на те, що він не набув права власності на автомобіль вважає безпідставним, оскільки реєстрація транспортного засобу у органах Державтоінспекції є обов`язковою процедурою, яку новий власник повинен провести незалежно від волевиявлення у встановлений законом термін, а право власності на майно вважається набутим з моменту передачі автомобіля марки TOYOTA HIGHLANDER, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 ОСОБА_9 ОСОБА_1 . Таким чином, сторони вважаються такими, що виконали свої зобов`язання за договором купівлі- продажу, коли одна сторона (продавець) передала іншій стороні (покупцю) майно, що є предметом договору, а інша сторона (покупець) сплатила певну грошову суму.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 визнає факт купівлі у ОСОБА_10 автомобіля, підстави для того, щоб вважати, що правочин здійснено поза волею позивача, відсутні, а отже, відсутні підстави для визнання договору купівлі-продажу автомобіля марки TOYOTA HIGHLANDER, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , недійсним.

Крім того, відповідно до листа-відповіді на запит слідчого, наданого Регіональним сервісним центром Дніпропетровської області від 16.05.2017 № 31/4-1644 (наявний у матеріалах справи) у вказаного автомобіля за весь час було лише три-власника, а саме: ОСОБА_11 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Отже, доводи позивача про те, що він не набув право власності на вказаний автомобіль, при тому, що позивач визнає, що придбав його у ОСОБА_10 та фактично отримав, не можуть бути взяті судом до уваги, як підстава для задоволення позовних вимог.

При цьому, ОСОБА_1 особисто був присутній під час укладання договору купівлі-продажу у центрі ДАІ-1201 у м. Дніпропетровськута передачі ОСОБА_4 ОСОБА_1 грошових коштів за вказаний автомобіль у м. Новомосковську Дніпропетровської області у той же день. Зазначений факт підтверджується показаннями свідка ОСОБА_12 , допитаного Київським апеляційним судом у судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Звернув увагу суду, що така підстава позову, як вчинення оспорюваного правочину під дією помилки не була визначена позивачем, як підстава позову, а тому у суду першої інстанції були відсутні повноваження встановлення наявності або відсутності таких обставин.

Вважає, що посилання позивача на те, що поставивши підпис на довіреності, він, (ОСОБА_1), не усвідомлював зміст правочину та що його воля не могла бути спрямована на видачу права розпорядження тим, чим він не володів, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами та не може бути підставою для скасування правочину.

У доводах відзиву представник третьої особи ОСОБА_4 зазначив про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які ОСОБА_4 поніс і які очікує понести у зв?язку із розглядом справи, пов`язаних з отриманням правничої допомоги на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до умов договору, за підготовку відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_4 поніс витрати у сумі 2800 грн, та планує понести витрати за підготовку інших процесуальних документів, які можуть бути необхідними під час розгляду справи, відповідно до цін встановлених у договорі. Також ОСОБА_4 несе витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги за участь адвоката у судових засіданнях у розмірі 1500 грн за одне засідання (судодень). Точний перелік наданих послуг адвоката буде надано до суду у відповідності до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України на протязі 5 днів після ухвалення рішення по суті апеляційної скарги. На даний час орієнтовний розрахунок складає 8800,00 грн (вісім тисяч вісімсот гривень нуль копійок). На час подачі цього відзиву ОСОБА_4 вже понесено судові витрати у сумі 2800 грн. за підготовку відзиву.

У визначений ухвалою апеляційного суду строк, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович не скористались процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивача.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представника позивача ОСОБА_1 - адвокат Шкурідін Євген Євгенович підтримав доводи апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Представник третьої особи у справі ОСОБА_4 - адвокат Войтенко Ігор Васильович заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійовичв судовому засіданні не з?явились. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлялись у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та третьої особи - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2011 року автомобіль «TOYOTA HIGHLANDER», 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 , чорного кольору, свідоцтво про реєстрацію від 25 жовтня 2011 року НОМЕР_1 було зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі довідки-рахунка КІМ № 971140 від 24 жовтня 2011 року (а.с. 21 том 1).

16 травня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «TOYOTA HIGHLANDER», номер кузова НОМЕР_4 , державний номерний знакНОМЕР_2 (а.с. 22-26 том 1).

13 серпня 2013 року автомобіль «TOYOTA HIGHLANDER», номер кузова НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_2 власником знято з обліку для реалізації, що підтверджується відповіддю Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області від 16 травня 2017 року № 1644, обліковою карткою № 23917979 ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Бориспіль та Бориспільського району при УДАІ, з видачею 29 серпня 2013 року довідки-рахунку серії ААВ № 504441, реєстраційний № НОМЕР_10 , транзитний № НОМЕР_11 (а.с. 19, 27 том 1).

Із вимог позовної заяви, які підтвердженні під час судового розгляду справи, позивачем визнано, що у 2013 році він купив придатні для відновлення залишки автомобіля «TOYOTA HIGHLANDER» та документи на нього, а саме: обрізане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 від 25 жовтня 2011 року на ім`я ОСОБА_5 , довідку про дорожньо-транспортну пригоду, облікову картку Бориспільського ВРЕР про зняття ОСОБА_5 автомобіля з реєстрації від 13 серпня 2013 року та транзитні номери.

Згідно з довідкою-рахунком Дніпропетровського ВРЕВ-1 від 29 серпня 2013 року ААВ № 504441 ОСОБА_1 продано та видано автомобіль «TOYOTA HIGHLANDER», номер кузова НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт) № НОМЕР_1 , з видачею 29 серпня 2013 року довідки-рахунку серії НОМЕР_12 , реєстраційний № НОМЕР_10 , транзитний № НОМЕР_11 (а.с. 32 том 1).

На підставі заяви ОСОБА_1 від 09 квітня 2014 року № 38073116 до начальника Дніпропетровського ВРЕВ-1, із долученням довідки-рахунку ААВ № 504441 від 29 серпня 2013 року, транспортний засіб «TOYOTA HIGHLANDER», номер кузова НОМЕР_4 , номер двигуна НОМЕР_8 , колір чорний зареєстровано на його ім?я.

Вказаний автомобіль реєструвався за ОСОБА_8 цілий та непошкоджений, з номерним знаком НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_5 від 09 квітня 2014 року (а.с. 19-20, 33, 196 том 1).

12 квітня 2014року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович посвідчив довіреність ОСОБА_1 (бланк серії ВТТ № 973452), якою останнійуповноважив ОСОБА_3 розпоряджатися ( в т.ч. вчиняти правочини щодо експлуатації, страхування, здавання в оренду, а також продажу, за ціну та на умовах, йому (їм) відомих) при умові сплати всіх, передбачених чинним законодавством України податків, належним йому, ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_5 , виданого та зареєстрованого Центром ДАІ 1201 ГУМВС України в Дніпропетровській обл. 09 квітня 2014 року, автомобілем марки «TOYOTA HIGHLANDER», 2011 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Для цього ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 право представляти його інтереси в органах нотаріату, відповідних органах Державтоінспекції або будь-яких інших установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності, та перед фізичними особами, з усіх питань без винятку, пов?язаних з експлуатацією та відчуженням автомобіля, його переобладнанням (зміна типу і моделі автомобіля, кольору, заміна в установленому порядку двигуна, кузова, інших деталей), ремонтом, проходженням технічного огляду тощо.

Довіреність видана з правом передоручення повноважень іншим особам та з правом використання автомобіля за межами кордону України, строком дії до 12 квітня 2019 року (а.с.18 том 1).

Правом, передбаченим статтею 249 ЦК України, позивач ОСОБА_8 як особа, яка видала довіреність, не скористався, спірна довіреність останнім не відкликалась та не скасовувалась, до приватного нотаріуса позивач не звертався.

15 травня 2014 року зазначений автомобіль знято з обліку для реалізації (а.с. 19-20 том 1).

В той же день, 15 травня 2014 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 досягнуто домовленість про купівлю-продаж за 35 000 доларів США належного ОСОБА_1 автомобіля марки «TOYOTA HIGHLANDER», 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер двигуна НОМЕР_8 .

На виконання вказаного правочину ОСОБА_4 передав ОСОБА_1 кошти у зазначеному розмірі та отримав від останнього вказаний автомобіль. Вчинення правочину відбувалося у Центрі ДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області шляхом оформлення довідки-рахунку серіїВІА № 469185 від 15 травня 2014 року.

Того ж дня працівниками Центру ДАІ видано ОСОБА_4 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а також змінено державний номерний знак на НОМЕР_13 (а.с. 34, 35 том 1).

Відповідно до висновку експертного дослідження від 25 квітня 2017 року № 16/5142/6/д в автомобілі TOYOTA HIGHLANDER, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , що належить на праві власності ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер кузова та двигуна змінювався не в заводський умовах.

Під час дослідження встановлено, що ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 на автомобілі змінювався шляхом видалення фрагменту номерного майданчика та наступного вварювання не в заводських умовах аналогічного за розміром фрагменту саморобної металевої пластини із нанесенням на ній маркуванням JTEES42A702183961. Ідентифікаційний номер двигуна змінювався шляхом знищення первинного номера та наступного нанесення не в заводських умовах символів порядкового номера двигуна НОМЕР_14 . Слідів деформації та ремонтно-відновлювальних робіт у автомобіля не виявлено (а.с. 46-58 том 1).

За фактами перебивання символів у незаводських умовах, нанесення маркування «JTEES42A702183961та нанесення (перебиття) номеру двигуна НОМЕР_8 на автомобілі «TOYOTA HIGHLANDER», 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , слідчим слідчого відділу Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0001707 про вчинене кримінальне правопорушення за статтею 290 КК України (знищення, підробка або заміна номерів вузлів та агрегатів транспортного засобу) та розпочато досудове розслідування, в межах якого ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2017 року було накладено арешт на транспортний засіб, заборонено ним розпоряджатися та повернуто його володільцю ОСОБА_4 для зберігання (а.с. 31 том 1).

Згідно з висновком експерта від 03 червня 2019 року №18-1948 судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001707 встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 на довідці-рахунку ААВ №504441 від 29 серпня 2013 року ( в графі «Зазначений транспортний засіб (складову частину, що має ідентифікаційні номери) одержав», виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підписи від імені ОСОБА_1 в заяві №38073116 від 09 квітня 2014 року ( в графах «Зміст перевірив(ла) ОСОБА_1 » та колонках «Здав», «Отримав»), виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Підпис від імені ОСОБА_1 та рукописний текст в довіреності ВТТ 973452 від 12 квітня 2014 року (в графі «Підпис»), виконані самим ОСОБА_1 (а.с.59-69 том 1).

15 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського ВП ГУНП в Київській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення з викладенням обставин, що невідомі особи підробили його підпис у заяві про реєстрацію автомобіля TOYOTA HIGHLANDER, НОМЕР_3 на облік від 09 квітня 2014 року (а.с. 44 том 1).

Відповідно до копії протоколу допиту свідка в межах кримінального провадження №0000773 від 14 серпня 2018 року, досудове розслідування якого здійснюється СВ Вишгородського ВП ГУНП в Київській обл. за фактом підробки довіреності від імені ОСОБА_1 , було допитано як свідка ОСОБА_2 , який підтвердив, що придбав у ОСОБА_1 елемент кузова та отримав документи на автомобіль, а також відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_13 від 25 грудня 2018 року, який підтвердив продаж ОСОБА_1 елемента кузова (а.с. 71-75, 76-78 том 1).

Із наданих письмових пояснень приватного нотаріусу КМНО Чуловського В.А. вбачається, що під час посвідчення оспорюваної довіреності він особисто роз`яснив ОСОБА_1 зміст норм ЦК України щодо поняття довіреності, її форми, строків, передоручення, припинення представництва за довіреністю, скасування довіреності та відмови представника від вчинення дій, які були визначені довіреністю. Також було встановлено особу ОСОБА_1 та перевірена його дієздатність. Зазначив, що дійсність наміру сторони довіреності ОСОБА_1 підтверджується його особистим підписом на довіреності, а доводи позивача ОСОБА_1 про те, що автомобіль ніколи не перебував у його власності спростовуються безпосередньо текстом довіреності від 12квітня 2014 року, в якій ОСОБА_1 , надаючи ОСОБА_3 повноваження щодо розпорядження автомобілем марки «TOYOTA HIGHLANDER», 2011 року випуску, власноруч зазначив, що вказаний автомобіль належить йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_5 . Також факт видачі цієї довіреності саме ОСОБА_1 підтверджується висновком судової експертизи від 03 червня 2019 року за №19-1948 у кримінальному провадженні №0001707, яким встановлено належність підпису на довіренсті саме ОСОБА_1 .

Вказував, що він був допитаний як свідок в рамках провадження цивільної справи № 759/15306/17, та у своїх поясненнях засвідчив, що він, як нотаріус, посвідчував довіреність від 12 квітня 2014 року і під час цієї нотаріальної дії ОСОБА_1 був присутній особисто, надав документи на автомобіль та розписався в реєстрі та оригіналі довіреності, яка зберігається в нотаріальному архіві. Крім того, за результатами перевірки бланку в Єдиному реєстрі спеціальних бланків нотаріальних документів за серією та номером бланку ВТТ 973452, на якому було посвідчено оскаржувану довіреність, код та дата витрачання бланку повністю співпадає з реальним документом, що був на нього нанесений (а.с. 190-191, 193-198 том 1, 134-141, 153-156том 3).

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8 , в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «TOYOTA HIGHLANDER», номер кузова НОМЕР_4 , номер двигуна НОМЕР_8 , укладений 15 травня 2014 року між ним та ОСОБА_8 за довідкою-рахунком № НОМЕР_15 ; стягнути з ОСОБА_8 його користьзбитки в розмірі 1 956 500 грн, а також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. (справа № 759/15306/17).

Заочним рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 12 березня2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року, позов задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Toyota Highlander», номер кузова НОМЕР_4 , номер двигуна НОМЕР_8 , укладений 15 травня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 за довідкою-рахунком № НОМЕР_16 . Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду в розмірі 1 498 872 грн та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 36-42, 211-215 том 1).

Постановою Верховного Суду від 27 травня 2020 року заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 березня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 34-41 том 2). Розгляд справи № 759/15306/17 триває.

У серпні 2019 року ОСОБА_8 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес Автотрейд», ОСОБА_4 , Регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області, ПП «Гунченко Т.М.» в особі ОСОБА_14 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права власності на автомобіль, визнання недійсним договору купівлі - продажу (справа № 754/11830/19) - а.с. 76-87 том 2.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13 березня 2020 року відмовлено у стягненні з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 витрат, пов`язаних з професійною правничою (правовою) допомогою.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року та додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 березня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля «TOYOTA HIGHLANDER», номер кузова НОМЕР_4 , укладений 09 квітня 2014 року за довідкою-рахунком № НОМЕР_12 від 29.08.2013, виданої ТОВ «Прогрес Автотрейд».

Зобов`язано Регіональний сервісний центр МВС України в Дніпропетровській області скасувати державну реєстрацію транспортного засобу «TOYOTA HIGHLANDER», номер кузова НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 09.04.2014, на ім`я ОСОБА_8 .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «TOYOTA HIGHLANDER», номер кузова НОМЕР_4 , від 15 травня 2014 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 за довідкою-рахунком № НОМЕР_16 , виданої ПП « ОСОБА_14 ».

Стягнуто з ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес Автотрейд», ОСОБА_4 , Регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області, Приватного підприємства «Гунченко Т.М.» в особі ОСОБА_14 на користь ОСОБА_8 витрати по сплаті судового збору у розмірі по 1 152,60 грн. з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес Автотрейд», ОСОБА_4 , Регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області, Приватного підприємства «Гунченко Т.М.» в особі ОСОБА_14 на користь ОСОБА_8 витрати на правову допомогу по 3 700,00 грн. з кожного (а.с.30-39 том 3).

Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Деснянського районного суду міста Києва.

Зупинено виконання постанови Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку (а.с. 181-184 том 2).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4 ; приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання довіреності недійсною, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що оспорювана довіреність виражала волю довірителя ОСОБА_1 , тобто волевиявлення позивача було на видачу довіреності саме з таким змістом, власноручно підписана позивачем, який знав її зміст і виражав свою волю на укладенння вказаного правочину, таким чином є недоведеним існування обставин, з якими закон пов`язує недійсність правочину, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального та процесуального права, з наступних підстав.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори)- частина 2 статті 202 ЦК України.

Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила.Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами - частина 3 статті 202 ЦК України.

До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину - частина 5 статті 202 ЦК України.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають усилу закону незалежно від волі його суб`єктів). Правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною 3 статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині 1 статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини 1 цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін - частина 1 статті 209 ЦК України.

Представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю - частина 1 статті 244 ЦК України.

Відповідно до частини 3 статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє - частина 1 статті 238 ЦК України.

Отже, довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника.

Форма довіреності повинна відповідати формі, вякій відповідно до закону має вчинятися правочин (частина 1 статті 245 ЦК України).

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій в редакції, чинній на час вчинення нотаріальної дії).

Як передбачено главою 4 розділу ІІ. Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дійПорядку вчинення нотаріальних дій нотаріуси посвідчують довіреності, складені від імені однієї або кількох осіб, на ім`я однієї особи або кількох осіб за усним зверненням довірителя.У довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити представнику.Дії, які належить вчинити представнику, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

У тексті довіреності мають бути зазначені місце і дата її складання (підписання), прізвища, імена, по батькові (повне найменування для юридичної особи), місце проживання (місцезнаходження - для юридичної особи) представника і особи, яку представляють, а в необхідних випадках і посади, які вони займають. У довіреностях, що видаються на вчинення правочинів щодо розпорядження майном, також зазначається реєстраційний номер облікової картки платника податків довірителя (податковий номер). У довіреностях, виданих на ім`я адвокатів, можуть зазначатися їх статус та членство в адвокатському об`єднанні (якщо адвокат є членом адвокатського об`єднання)- підпункт 2.5. пункту 2 главою 4 розділу ІІ. Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дійПорядку вчинення нотаріальних дій.

При вчиненні нотаріальної дії нотаріус установлює особу, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії, дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону «Про нотаріат», що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса, в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії, у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи на вчинення нотаріальної дії - глава 3, 4 розділу 1 Загальні положення Порядку вчинення нотаріальних дій.

Як передбачено главою 6 розділу 1 Загальні положення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріус зобов`язаний установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Установлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Установлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Фактичні обставини справи на підставі наданих учасниками справи та досліджених судом доказів вказують на те, що 12 квітня 2014 року позивач ОСОБА_8 видав ОСОБА_3 довіреність на розпорядження ( в т.ч. вчинення правочинів щодо експлуатації, страхування, здавання в оренду, а також продажу, за ціною та на умовах, йому (їм) відомих) при умові сплати всіх передбачених чинним законодавством України податків, належним йому, ОСОБА_1 , на підставі: свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_5 , виданого та зареєстрованого Центром ДАІ 1201 ГУМВС України в Дніпропетровській обл. 09 квітня 2014 року, автомобілем марки «TOYOTA HIGHLANDER», 2011 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Зазначена довіреність посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрована в реєстрі за № 1192. Довіреність підписана у присутності нотаріуса, особу довірителя встановлено, дієздатність перевірено.

Факт видачі цієї довіреності та наявність його власноручного підпису у ній визнав позивач ОСОБА_8 . Належність підпису та рукописного тексту у довіреності саме ОСОБА_8 також підтверджується висновком судової експертизи від 03 червня 2019 року за № 19-1948 у кримінальному провадженні № 0001707.

Письмові пояснення третьої особи у справі - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., які узгоджуються із долученими до матеріалів справи доказами, вказують на те, що визначаючи у довіреності від 12 квітня 2014 року юридичні дії, які належить вчинити ОСОБА_15 щодо автомобілем марки «TOYOTA HIGHLANDER», 2011 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , позивач ОСОБА_8 зазначав, що вказаний автомобіль належить йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 09 квітня 2014 року, яке пред`явлено останнім нотаріусу і копія якого зберігається в нотаріальному архіві (а.с. 196 том 1).

На підставі наданих сторонами доказів та у відповідності із встановленими фактичними обставинами справи колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що волевиявлення позивача ОСОБА_8 було на видачу довіреності саме з таким змістом, вона власноручно підписана позивачем, який знав її зміст і виражав в ній свою волю.

Крім того, надаючи оцінку наведеній позивачем в обґрунтування позовних вимог підставі для визнання довіреності від 12 квітня 2014 року недійсною також з мотивів введення його в оману відповідачем ОСОБА_2 щодо обставин формальності підпису у нотаріуса, суд першої інстанції, врахувавши положення статті 230 ЦК України та роз?яснення пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», дійшов обгрунтованого висновку про те, що норма статті 230 ЦК України, якою визначені правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, не поширюється на односторонні правочини, яким є, зокрема, довіреність.

Аргумент позивача, наведений в апеляційній скарзі щодо неправильного визначення судом правовідносини сторін та не застосування норм законодавства, які підлягають застосуванню до даних правовідносини, а саме: положення статті 229 ЦК України (вчинення правочину під впливом помилки), не може бути предметом оцінки судом апеляційної інстанції, оскільки такі підстави позову не були заявлені позивачем під час розгляду цієї справи в суді першої інстанції. Відтак, відповідно до частини 6 статті 367 ЦПК України, норма якої передбачає, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, у апеляційного суду відсутні підстави для надання оцінки таким аргументам в межах розгляду цієї апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що зміст оспорюваного правочину суперечить ЦК України, оскільки сам позивач не набув права розпоряджатися таким автомобілем, не є безумовною підставою для визнання довіреності від 12 квітня 2014 року, виданої ОСОБА_8 на розпорядження автомобілем, недійсною з підстав, визначених у статті 238 ЦК України, з огляду на те, що поведінка позивача як в момент укладення оспорюваного правочину, так і після його укладення вказує на те, що позивач, використовуючи свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 09 квітня 2014 року, мав намір продати автомобіль марки «TOYOTA HIGHLANDER», 2011 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , що відповідало його внутрішній волі, та зовнішньому волевиявленню, про що свідчить послідовність дій позивача, направлених на відчуження особисто автомобіля ОСОБА_4 та отримання грошових коштів.

Інші доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення від від 21 лютого 2022 року не впливають. При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин, що виникли між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з дотриманням вимог статей 89, 263-264 ЦПК України, повно та всебічно з`ясував обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання довіреності недійсною.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2022 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шкурідіна Євгена Євгеновича.

Оскільки оскаржене судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шкурідіна Євгена Євгеновича залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2022 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 листопада2022року.

Головуючий: Судді