Провадження № 2/638/2825/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Рибальченко Л.М.

за участю секретаря судового засідання Почерніної А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі судових засідань в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відшкодування шкоди,-

встановив:

ОСОБА_2 (далі за текстом - позивач) звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - відповідач), в якому з урахуванням уточнень просить стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану в результаті протиправних дій органів Пенсійного фонду в частині виплати доплат до вже виплаченої пенсії позивачу за період з 05.03.2019 по 31.12.2019 включно, в розмірі, що складає 75% від суми підвищення, встановленого станом на 01.01.2018, в розмірі 743 240,04 грн.

В обґрунтуванні позовних вимог зазначає, що він був звільнений в запас з 11.07.2008 р. та є пенсіонером Служби зовнішньої розвідки України і отримує пенсію за вислугу років. Відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року у адміністративній справі № 520/5936/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії позов було задоволено частково, а саме: визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нарахування та виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_1 за пенсійною справою № від 24 вересня 2008 року, з урахуванням 75% підвищення, встановленого 02 квітня 2018 року, за період починаючи з 05 березня 2019 року - неправомірними; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нараховувати та виплачувати пенсію за вислугу років ОСОБА_1 за пенсійною справою № від 24 вересня 2008 року, з урахуванням 100% підвищення, встановленого 02 квітня 2018 року, за період починаючи з 05 березня 2019 року. Вказане рішення набрало законної сили 12 вересня 2019 року.

У відповідь на адвокатський запит представника позивача від 07 листопада 2020 року відповідач листом № 2000-0203-8/91691 від 13 листопада 2020 року повідомив про часткове виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року у адміністративній справі № 520/5936/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії та надав, окрім інших документів, розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № від 01 жовтня 2020 року.

В результаті аналізу документів, доданих до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 2000-0203-8/91691 від 13.11.2020 р., представником позивача було встановлено наступне: ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України за пенсійною справою № ; грошове забезпечення для обчислення пенсії станом на 01 жовтня 2018 року складає 14 572,50 грн.; - основний розмір пенсії: 59% грошового забезпечення (вислуга років 23) складає 8 597,78 грн.; при цьому згідно розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № від 02 квітня 2008 року та довідки № 671 від 18.11.2020 р. остаточний перерахований розмір пенсії, який підлягав виплаті за пенсійною справою № від 24.09.2008 у 2018 р. 2019 р. складають: - за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 6 104,09 грн.; - за період з 01.01.2019 по 31.03.2019 7 350,93 грн. Позивач зазначає, що на виконання вищевказаного рішення суду була здійснена доплата до вже виплаченої пенсії за період з 12.09.2019 р. по 30.09.2019 р. в розмірі 789,67 грн., тобто з моменту набуття чинності вказаним рішенням суду.

Виплата доплат до вже виплаченої пенсії позивачу за пенсійною справою № здійснювалася згідно вимог Постанови КМУ № 103 від 21 лютого 2018 року. Згідно п. 2 Постанови КМУ № 103 в редакції від 21 лютого 2018 року зобов`язано виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 1 січня 2018 у таких розмірах: - з 1 січня 2018 - 50 відсотків; - з 1 січня 2019 по 31 грудня 2019 - 75 відсотків; - з 1 січня 2020- 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.

Верховний Суд України, переглядаючи адміністративну справу №826/3858/18 в касаційному порядку (Постанова від 12.11.2019), вказав на відсутність у органів Пенсійного фонду України права здійснювати розстрочку виплати перерахованої пенсії. У п. 2 спірної постанови КМУ № 103 передбачено, що виплату перерахованих підвищених пенсій проводити з 1 січня 2018 року в таких розмірах: з 1 січня 2018 року 50 відсотків; з 1 січня по 31 грудня 2019 року 75 відсотків; з 1 січня 2020 року 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року. Враховуючи зазначене, є достатні підстави вважати, що починаючи з 05.03.2019 р. відсутні будь-які обмеження щодо виплати доплат до вже виплачених пенсій військовослужбовцям, в тому числі позивачу, нарахованих за період починаючи з 05.03.2019 р.

В результаті протиправних дій органів Пенсійного фонду в частині виплати доплат до вже виплаченої пенсії позивачу за період з 05.03.2019 р. по 31.12.2019 р. включно в розмірі, що складає 75 % від суми підвищення, встановленого станом на 01.01.2018, позивачу було завдано моральної шкоди, яка була пов`язана з душевними стражданнями, викликаними вказаними протиправними діями відповідача, якими були порушені майнові права позивача на отримання належних йому на праві приватної власності грошових коштів, які є єдиним джерелом для існування, в повному обсязі.

Ухвалю Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2021 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

03 грудня 2021 року до Дзержинського районного суду м. Харкова від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він в задоволенні позовних вимог просить відмовити. В обґрунтування відзиву зазначає, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ як отримувач пенсії за вислугу років на умовах ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХП від 09.04.1992 року (далі - Закону № 2262-ХП) в розмірі 59 % грошового забезпечення з 12.07.2008. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2019 у справі № 520/5936/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Зокрема, зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області нарахувати та виплачувати пенсію за вислугу років ОСОБА_1 з урахуванням 100% суми підвищення пенсії з 05.03.2019; виплатити різницю між нарахованою і сплаченою пенсією з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії з 05.03.2019. На виконання зазначеного судового рішення позивачу здійснено перерахунок пенсії з 05.03.2019 та проведено розрахунок на доплату пенсії за період березень 2019 - жовтень 2019 в сумі 9813,92 грн. Виплату доплати пенсії з вересня 2019 року по жовтень 2019 року в сумі 2036,52 грн. проведено у листопаді 2019. Доплата пенсії згідно розрахунку з березня 2019 року по вересень 2019 року в сумі 7777,40 грн. буде виплачуватись в межах, затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.

Згідно з Конституцією України Державний бюджет України і бюджетна система України встановлюються виключно законами. Такими законами є ЗУ про Державний бюджет України на кожний рік, Бюджетний кодекс України.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членом їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Згідно з п. 20 та п. 29 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень с порушенням бюджетного законодавства. Виплата нарахованих коштів на виконання рішення суду підлягає виплаті в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів за рахунок коштів Державного бюджету України. Органи Пенсійного фонду України фінансують виплату пенсій за рахунок коштів Державного бюджету, реалізуючи бюджетну програму КПКВК 2506020 "Дотація Пенсійному фонду України на виплату пенсій, і надбавок та підвищень до пенсії за різними пенсійними програмами" у межах виділених асигнувань. При цьому, Головним розпорядником коштів за цією програмою є Міністерство соціальної політики України, розпорядником нижчого рівня Пенсійний фонд України. 25 січня 2012 року Конституційним Судом України прийнято рішення у справі № 3-рп/2012 за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв`язку з окремими положеннями Конституції України від (далі - Рішення). У мотивувальній частині Рішення, яка є обов`язковою до виконання, зазначено, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 і частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України.

Згідно з частиною сьомою статті 20 Бюджетного кодексу України за бюджетними програмами, здійснення заходів за якими потребує нормативно-правового визначення механізму використання бюджетних коштів, з головні розпорядники коштів державного бюджету розробляють проекти порядків використання коштів державного бюджету та забезпечують їх затвердження у терміни, визначені Кабінетом Міністрів України. За рішенням Кабінету Міністрів України порядки використання коштів державного бюджету затверджуються Кабінетом Міністрів України або головним розпорядником коштів державного бюджету за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики.

На підставі викладеного, представник відповідача зазначає, що згідно рішень Конституційного суду України № 3-рп/2012 та №20-рп/2011 Кабінет Міністрів України має всі достатні правові підстави врегулювати питання здійснення соціальних виплат та допомоги в межах фінансових ресурсів, передбачених Законом України «Про Державний бюджет».

10 грудня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому він зазначає, що в результаті протиправних дій органів Пенсійного фонду в частині виплати доплат до вже виплаченої пенсії позивачу за період з 05.03.2019 р. по 31.12.2019 р. включно, в розмірі, що складає 75 % від суми підвищення, встановленого станом на 01.01.2018 р., йому було завдано моральної шкоди, яка була пов`язана з душевними стражданнями, викликаними вказаними протиправними діями відповідача, якими були порушенні майнові права позивача на отримання належних йому на праві приватної власності грошових коштів, які є єдиним джерелом для існування, в повному обсязі. У відповідності до Обґрунтованого розрахунку розміру моральної шкоди від 17.10.2021 розмір моральної шкоди, завданої позивачу в результаті протиправних дій органів Пенсійного фонду в частині виплати доплат до вже виплаченої пенсії позивачу за період з 05.03.2019 по 31.12.2019 включно, в розмірі, що складає 75 % від суми підвищення, встановленого станом на 01.01.2018 р., складає 723 691,80 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2022 року підготовче провадження по справі закрито та призначено розгляд справи по суті.

В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце повідомлявся.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлявся.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ як отримувач пенсії за вислугу років на умовах ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХП від 09.04.1992 в розмірі 59 % грошового забезпечення з 12 липня 2008 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року у адміністративній справі № 520/5936/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії позов було задоволено частково, а саме: визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нарахування та виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_1 за пенсійною справою № від 24.09.2008 р., з урахуванням 75% підвищення, встановленого 02.04.2018 р., за період починаючи з 05.03.2019 р. - неправомірними; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нараховувати та виплачувати пенсію за вислугу років ОСОБА_1 за пенсійною справою № від 24 вересня 2008 року, з урахуванням 100% підвищення, встановленого 02.04.2018 р., за період починаючи з 05.03.2019 р.

Вказане рішення набрало законної сили 12 вересня 2019 року.

З копії листа ГУПФУ в Харківській області від 13.11.2020 вбачається, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2020 по справі №520/5936/2020, головним управлінням здійснено перерахунок пенсії. Пенсію з урахуванням рішення суду та доплату різниці пенсії з дня набрання рішенням законної сили, внесено до виплатної відомості та профінансовано у листопаді 2019 року. Різниця пенсії, обчислена за рішенням суду буде виплачуватись в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

У рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (пункт 25 цього рішення).

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Нормами статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Разом з тим, згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Як вбачається з прецедентної практики Європейського суду з прав людини право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

Згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до чіткої й усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28 липня 1999 року у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66).

Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, пункт 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06).

Суд також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7 травня 2002 року в справі «Бурдов проти Росії», пункт 100).

Як вбачається з матеріалів справи, судовим рішенням в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 встановлено, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нарахування та виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_1 за пенсійною справою № від 24.09.2008, з урахуванням 75% підвищення, встановленого 02.04.2018 за період починаючи з 05.03.2019 є неправомірним. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нараховувати та виплачувати пенсію за вислугу років ОСОБА_1 за пенсійною справою № від 24 вересня 2008 року, з урахуванням 100% підвищення, встановленого 02 квітня 2018 року, за період починаючи з 05 березня 2019 року.

Рішення суду набрало законної сили, однак в повному обсязі дотепер не виконано.

В результаті протиправних дій органів Пенсійного фонду в частині виплати доплат до вже виплаченої пенсії позивачу за період з 05.03.2019 по 31.12.2019 включно, в розмірі, що складає 75 % від суми підвищення, встановленого станом на 01.01.2018, позивачу було завдано моральної шкоди, яка була пов`язана з душевними стражданнями, викликаними вказаними протиправними діями відповідача, якими були порушенні майнові права позивача на отримання йому на праві приватної власності грошових коштів, які є єдиним джерелом для існування.

Встановивши наявність умов, необхідних для відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню зі стягненням з Державного бюджету України на його користь 5000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Зазначене відповідає висновкам, яких дійшов Верховний Суд у постановах Великої Палати від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19), від 14 квітня 2020 року у справі № 265/6121/18 (провадження № 61-8251св19), від 27 травня 2020 року у справі № 554/8204/16-ц (провадження № 61-527св19).

Така компенсація моральної шкоди відповідає встановленим обставинам справи, тривалості порушення прав позивача, принципам розумності та справедливості.

Разом з тим, суд зазначає, що кошти у рахунок відшкодування моральної шкоди мають бути стягнуті з Державного бюджету України, оскільки відповідачем у справі є держава.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з Державного бюджету України на його користь 5 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відносяться за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.12, 81, 229, 247, 263-265, 268, 354ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5 000 (п`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог - відмовити

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою: http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/ на Офіційному вебпорталі судової влади України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, адреса: м. Харків, майдан Свободи, 3 під`їзд, 2 поверх).

Суддя Л.М. Рибальченко