Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.11.2022 Справа №607/11050/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Л. М. Сливки

за участі секретаря судового засідання С. В. Крушельницької,

представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Кноль Петра Миколайовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на неповнолітніх дітей,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 пред`явила до суду позов до відповідача ОСОБА_2 , у якому просить стягнути із відповідача на її користь аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 4000 гривень на кожну дитину, щомісячно. Починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття; стягнути з відповідача на її користь аліменти на синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за минулий час, а саме, з 01 січня 2022 року до 01 серпня 2022 року в розмірі по 1500 гривень на кожну дитину, щомісячно, а всього в сумі 21000 гривень; стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 18524 гривень.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 16 листопада 2008 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 , від якого у них народилося двоє синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, протягом тривалого часу вони проживають окремо, не підтримують подружніх відносин, фактично сім`я припинила своє існування. Вказує, що після припинення шлюбних відносин і по даний час, неповнолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають разом із нею. При цьому, у неї із відповідачем було досягнуто домовленість про сплату відповідачем щомісячно 3000 гривень на утримання дітей, тобто по 1500 гривень на кожну дитину. Однак, із 01 січня 2022 року відповідач не надає матеріальної допомоги дітям, не приймає участі у їх вихованні, відтак, усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, вона ( ОСОБА_1 ) позбавлена можливості самостійно забезпечувати дітей усім необхідним. Також, вказує, що зі слів відповідача їй відомо про наявність у нього неофіційного доходу, оскільки він працює без оформлення трудових відносин із роботодавцем. Покликаючись на те, що відповідач є здоровою працездатною особою, тривалий час перебував на роботі за кордоном, на даний час має належне матеріальне забезпечення, відтак, має фінансову можливість сплачувати аліменти у розмірі по 4000 гривень на кожну дитину, що буде достатнім для належного утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Також, позивачка зазначає, що після 01 січня 2022 року вона неодноразово зверталася до відповідача з проханнями виконувати досягнуту ними домовленість про сплату ним коштів на утримання дітей у розмірі по 1500 гривень, щомісячно, на кожну дитину. Однак, відповідач мотивував свою відмову відсутністю у нього коштів. З цих підстав, позивачка вважає, що із відповідача слід стягнути аліменти за минулий час, а саме, з 01 січня 2022 року до 01 серпня 2022 року в розмірі 21000 гривень. Окрім цього, позивачка вказує, що упродовж року нею здійснено додаткові витрати на утримання дітей, зокрема нею оплачено стоматологічні послуги на лікування сина ОСОБА_6 у розмірі 3000 гривень, а також на лікування сина ОСОБА_5 у сумі 1400 гривень та за встановлення брекет-системи у розмірі 20 000 гривень. Разом із цим, у зв`язку із дистанційною формою навчання, вона змушена була придбати для дітей планшету сумі 12649 гривень. Відтак, загальна сума понесених нею додаткових витрат на дітей становить 37049 гривень, а тому, вважає, що половину суми у розмірі 18524,50 гривень слід стягнути із відповідача. За вказаних обставин просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 вересня 2022 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, однак, попередньо направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Кноль Петро Миколайович позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, не заперечив проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавав.

За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а представник позивача не заперечив проти заочного вирішення справи.

Судом установлено:

Позивачка ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_2 вступили у зареєстрований шлюб 16 листопада 2008 року, про що складено актовий запис №1935 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, України, яким 16 листопада 2008 року видано Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 , що стверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 17 червня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №1366 від 17 червня 2009 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народився син ОСОБА_4 , про що складено актовий запис №1832 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, яким 09 серпня 2011 року видано Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 .

Неповнолітні діти сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується Довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №23, виданою 08 серпня 2022 року Товариством з обмеженою відповідальністю «МЖК «ІрЛАГА». (а.с. 16)

Як убачається із довідки про доходи, виданої 12 серпня 2022 року КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради, ОСОБА_1 працює на посаді сестри медичної 1 категорії у КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради, розмір її доходів за період із лютого 2022 року по липень 2022 року становить 80102,41 гривень. (а.с.17)

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною другою статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог частин першої, другої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 Сімейного кодексу України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Згідно із частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що у 2022 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачкою не надано суду доказів на підтвердження викладених нею обставин про наявність у відповідачів неофіційного доходу, а також доказів щодо перебування працевлаштування відповідача за кордоном. Крім цього, позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження наявності у відповідача нерухомого чи рухомого майна, та грошових коштів.

При вирішенні спору про стягнення аліментів, суд зазначає, що державою гарантовано мінімальний розмір аліментів, проте у кожному конкретному випадку розмір аліментів визначається судом з урахуванням потреб дитини та можливостей її батьків, які в межах своїх здібностей та фінансових можливостей несуть відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав неповнолітніх синів сторін ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також, беручи до уваги те, що відповідач є особою працездатного віку, не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що за станом здоров`я та майновим становищем позбавлений можливості надавати матеріальне утримання своїм неповнолітнім дітям, суд приходить висновку, що із відповідача ОСОБА_2 підлягають до стягнення на користь позивачки аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі по 3000 гривень на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 23 серпня 2022 року та до досягнення дітьми повноліття.

При визначенні розміру аліментів, суд наголошує на тому, що обов`язок щодо утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків.

Щодо позовних вимог про стягнення із відповідача аліментів за минулий час, а саме, з 01 січня 2022 року до 01 серпня 2022 року в розмірі 21000 гривень, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Тобто, стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим лише за умови, що особа, яка звертається із вимогою про стягнення аліментів, вживала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати.

Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини, та надав докази на підтвердження зазначених обставин.

Однак, позивачка ОСОБА_1 не надала суду жодних доказів на підтвердження звернення до відповідача ОСОБА_2 із вимогою про стягнення аліментів з 01 січня 2022 року до 01 серпня 2022 року та вживала заходи щодо одержання аліментів та відповідачем було відмовлено у їх сплаті, а також доказів про ухилення відповідачем ОСОБА_2 від сплати аліментів за період із 01 січня 2022 року до 01 серпня 2022 року.

На обґрунтування викладених у позові обставин стосовно наявності між сторонами усної домовленості про сплату відповідачем грошових коштів на утримання дітей у розмірі по 1500 гривень на кожну дитину, щомісячно, позивачкою долучено копію виписки по картці рахунку в АТ КБ «ПриватБанк», з якої убачається, що 01 лютого 2021 року через додаток «Приват24» від відправника ОСОБА_8 на рахунок позивачки поступили грошові кошти у розмірі 7320 гривень. (а.с.18)

Однак, суд вважає неспроможним зазначений доказ, оскільки факт поступлення на рахунок позивачки грошових коштів у розмірі 7320 гривень від невідомої суду особи відправника ОСОБА_8 не свідчить про те, що вказані кошти сплачені відповідачем ОСОБА_2 в якості аліментних платежів на утримання дітей, а також жодним чином не підтверджує укладення між сторонами усної угоди про сплату відповідачем аліментів у добровільному порядку.

За вказаних обставин, суд доходить висновку про відсутність визначених законом підстав для стягнення із відповідача аліментів за минулий період з 01 січня 2022 року до 01 серпня 2022 року в розмірі 21000 гривень, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дітей, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 Сімейного кодексу України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у звязку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Суд відзначає, що положення частини першої ст.185 Сімейного кодексу України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку із хворобою, розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Як убачається із виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у нього встановлено діагноз: Глибокий карієс 16 зуба, гострий перебіг (К.02.0-02.9), глибокий карієс 46 зуба, хронічний перебіг (К.02.0-02.9), пульпіт, ускладнений періодонтитом 36 зуба (к.04.0-04.3), хронічний періодонтит 36 зуба, період загострення (К.04.5).

Із вказаної виписки убачається, що ОСОБА_3 проводилось лікування з приводу встановлених захворювань зубів, зокрема 09 червня 2020 року, 11 червня 2020 року, 18 червня 2020 року, 23 липня 2020 року, 08 липня 2022 року, 14 липня 2022 року, 08 серпня 2022 року. (а.с. 11-13)

Із виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слідує, що у ОСОБА_3 встановлено наступний діагноз: І скелетний клас, вертикальний тип росту, схильність до відкритого прикусу; співвідношення ікол за І класом справа та з ліва. Скелетне звуження верхньої щелепи та денто-альвеолярне звуження нижньої щелепи; Середній ступінь скупченості зубів на верхній щелепі 6-8 мм; Зміщення середньої лівої верхньої щелепи вліво на 2 мм; Зворотнє перекриття та супраоклюзія 22 зуба; Оральне положення 12, 22, 24, 25 зуба; Вестибулярне положення та супраоклюзія 23 зуба; Повна ретенція 38,48 зуба, часткова ретенція 17 зуба: супутні прояви: втрата коронкової частини 36 зуба, медіальний нахил коронки 37 зуба, збільшення нижньої третини обличчя. (а.с.14)

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у ОСОБА_4 встановлено діагноз: Хронічний фіброзний пульпіт 16 зуба (К.04.03).

Наявними у матеріалах цивільної справи копіями квитанцій виданих «Стоматологією Дент Смайл» підтверджується факт здійснення позивачкою витрат на стоматологічне лікування дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 4400 гривень та витрат по оплаті за встановлення неповнолітньому ОСОБА_3 брекет-системи у сумі 20 000 гривень. (а.с.9-10)

Згідно викладених у позові обставин, у зв`язку із дистанційною формою навчання, позивачка змушена була придбати для дітей планшету сумі 12649 гривень, на підтвердження чого долучено копію квитанції від 03 серпня 2022 року, про придбання планшета марки «Blacview» вартістю 12649 гривень. (а.с.9)

Відтак, позивачкою доведено факт здійснення нею додаткових витрат на дітей у сумі 37049 гривень.

За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що із відповідача на користь позивачки слід стягнути додаткові витрати на дітей у сумі 18524 гривень, а тому, позовні вимоги у даній частині позову підлягають до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 5, 89,141, 264, 265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на неповнолітніх дітей задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі по 3000 (три тисячі) гривень на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 23 серпня 2022 року та до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 18524 (вісімнадцять тисяч п`ятсот двадцять чотири) гривні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави 992,40 гривень судового збору.

Рішення про стягнення аліментів на дітей у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 04 листопада 2022 року.

Реквізити сторін:

Позивачка: ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка