Єдиний унікальний номер 341/274/22
Номер провадження 2/341/215/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мергеля М. Р., за участю:

секретаря судового засідання Матейко О. С.,

представника позивачки ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання об`єкта незавершеного будівництва об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням частки, визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки.

установив:

Представник позивачки ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , в якому просить визнати об`єкт незавершеного будівництва об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням частки, визнати право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та визнати право власності на Ѕ частину земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначив, що позивачка з 19 серпня 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . Вони спільно проживали та вели сімейне господарство у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_5 відповідно до договору дарування житлового будинку від 20 листопада 2006 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 , є позивачка та відповідачки доньки померлого. До складу спадщини входить будинковолодіння за вищевказаною адресою (одноповерховий житловий будинок АДРЕСА_2 » площею 49,8 кв. м та земельна ділянка, кадастровий номер :01:003:0270, на якій розташовані ці об`єкти. Водночас до складу спадщини не ввійшов об`єкт незавершеного будівництва, а саме: реконструкція житлового будинку з добудовою мансардного поверху загальною площею 82,7 кв. м, з яких житлова площа 55,0 м кв., допоміжна (підсобна) 27,7 кв. м та реконструкція господарської будівлі з добудовою, площею 51,35 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (далі спірний об`єкт незавершеного будівництва).

Зазначає, що позивачці, з огляду на спільне здійснення реконструкції будівель під час шлюбу, належить на праві спільної сумісної власності Ѕ вартості матеріалів, обладнання, які використані у процесі реконструкції. При цьому після проведення внаслідок спільних трудових та грошових затрат реконструкції об`єкта нерухомого майна воно у своїй вартості за час шлюбу істотно збільшилося, а тому на підставі статті 62 СК України має бути визнане судом об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до приписів статті 120 ЗК України, також, вважає, що до позивачки повинно перейти право власності на Ѕ земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомого майна по АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене, представник позивачки просить суд:

- визнати об`єкт незавершеного будівництва матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі реконструкції житлового будинку з добудовою мансардного поверху і становить 82,7 кв. м площі забудови, що розташований у АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю із визначенням ідеальних часток 49,81/100 незавершеного будівництва житлового будинку позивачки;

- визнати об`єкт незавершеного будівництва матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі реконструкції господарської будівлі з добудовою і становить 51,35 кв. м площі забудови, що розташований у АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю із визначенням ідеальних часток 48,49/100 незавершеного будівництва господарської будівлі позивачки;

- визнати за позивачкою право власності на 49,81/100 ідеальні частки об`єкта незавершеного будівництва - матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі реконструкції житлового будинку з добудовою мансардного поверху, що розташований у АДРЕСА_1 ;

- визнати за позивачкою право власності на 48,49/100 ідеальні частки об`єкта незавершеного будівництва - матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі реконструкції господарської будівлі з добудовою, що розташований у АДРЕСА_1 ;

- визнати об`єкт незавершеного будівництва житловий будинок житловий будинок АДРЕСА_3 , загальною площею 161,3 кв. м та господарські будівлі: гараж 22,3 кв. м, сарай 26,2 кв. м, літню кухню 26,5 кв. м, підвал 26,5 кв. м, загальною площею забудови 101,15 кв. м спільною сумісною власністю позивачки;

- визнати за позивачкою право власності на Ѕ частину об`єкта незавершеного будівництва - житловий будинок АДРЕСА_4 ;

- визнати за позивачкою право власності на Ѕ частину об`єкта незавершеного будівництва - господарські будівлі: гараж 22,3 кв. м, сарай 26,2 кв. м, літню кухню 26,5 кв. м, підвал 26,5 кв. м, загальною площею забудови 101,15 кв. м, що розташовані по АДРЕСА_1 ;

- визнати за позивачкою право власності на Ѕ частину земельної ділянки, кадастровий номер :01:003:0270, площею 0,1000 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- судові витрати покласти на відповідачів.

Ухвалою суду від 24 березня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12 квітня 2022 року, яке відкладено на 28 квітня 2022 року.

18 квітня 2022 року відповідачка ОСОБА_2 надіслала до суду відзив, у якому позов не визнала. Заперечуючи проти доводів позивачки, вказала, що її батько відповідно до договору дарування від 20 листопада 2006 року зареєстрував право власності на нерухоме майно, а саме будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 . У 2013 році батько відповідачки отримав будівельний паспорт на реконструкцію житлового будинку та господарської будівлі з добудовою. У дозвільних документах на реконструкцію будинку замовником та забудовником зазначено батька. Також, зазначила, що спірний об`єкт незавершеного будівництва не є нерухомим майном та не зареєстрований у встановленому законом порядку, тому до позивачки не може перейти право власності на це спірне майно. Крім того, додала, що розрахунок ідеальних часток житлового будинку, що належить позивачці на праві спільної сумісної власності неправильний. Оскільки позивачка гіпотетично може претендувати на Ѕ від добудованої частини будинку, а не на загальну площу будинку. Також, вважає безпідставними та необґрунтованими аргументи позивачки щодо вартості реконструкції, оскільки така жодним чином не підтверджена. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 31 травня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21 червня 2022 року, яке відкладене у зв`язку з неявкою сторін на 05 липня 2022 року.

23 червня 2022 року представник позивачки надіслав до суду відповідь на відзив, у якому, серед іншого, зазначає, що у період перебування у шлюбі позивачки з ОСОБА_5 розпочато та завершено виконання будівельних робіт з реконструкції житлового будинку і господарських будівель. Таким чином, внаслідок спільних трудових та грошових затрат спірний об`єкт незавершеного будівництва видозмінився та істотно збільшився у своїй вартості. Площа, на яку збільшився житловий будинок після реконструкції, становить 82,7 кв. м, площа, на яку збільшилась господарська будівля після реконструкції, становить 51,35 кв. м. Вартість майна до реконструкції, що зазначена у договорі дарування від 20 листопада 2006 року, становить 54423,0 грн та вартість майна після реконструкції, що зазначена у звіті про незалежну оцінку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 21 лютого 2022 року № 04/03-22, становить 803274,0 грн. Отже, спірний об`єкт незавершеного будівництва за час шлюбу істотно збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат позивачки та ОСОБА_5 на суму 748851,0 грн. Крім того, зазначає, що спірний об`єкт незавершеного будівництва є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, будівництво якого закінчено і він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням. Позивачка бажає реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна. Просить задовольнити позов у повному обсязі.

04 липня 2022 року відповідачка ОСОБА_2 надіслала до суду заперечення на відповідь на відзив, у якому, серед іншого, зазначає, що у матеріалах справи немає доказів реєстрації права власності на спірний об`єкт незавершеного будівництва, тому він не набуває цивільної оборотоздатності та не може ділитись як об`єкт нерухомості. Вважає позов необґрунтованим та просить відмовити у його задоволенні.

10 травня 2022 року сторона позивача заявила клопотання про призначення у справі будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертиз. На визначення експертам просила поставити питання щодо ступеня готовності спірного об`єкта незавершеного будівництва, вартості спірного майна станом на 2013 рік та станом на 2021 рік.

У задоволенні клопотання суд відмовив з огляду на те, що обставини, які сторона позивача планувала встановити під час проведення експертиз, на переконання суду, не мають вирішального значення для законного і справедливого вирішення спору по суті.

Судове засідання 05 липня 2022 року відкладено за клопотанням відповідачки ОСОБА_2 на 29 липня 2022 року.

Судові засідання, які призначені на 29 липня 2022 року, 10 серпня 2022 року, 27 вересня 2022 року відкладались за клопотанням представника позивачки.

31 травня 2022 року відповідачка ОСОБА_4 надіслала до суду пояснення щодо позову, відповідно до якого позовні вимоги не визнає. Зазначила, що позивачка не проживала з її батьком у спірному будинку з 2003 року, оскільки батько ще до 2003 року проживав за межами України. Позивачка також проживала за межами України з 2011 року (відколи дізналась про її з батьком стосунки). Добудова мансардного поверху у житловому будинку та добудова господарської будівлі були здійснені до того як позивачка та її батько зареєстрували шлюб. Тому добудова не відбувалась за спільні кошти подружжя. Крім того зазначає, що формули визначення частки позивачки є неправильними. Такі формули виведені невідомо яким чином з метою підтасування вигідного позивачці результату. Також, зазначає про те, що позивачка стверджує, що за час її з батьком шлюбу будинок збільшився у площі в 2 рази, при цьому просить визнати право власності за нею на Ѕ всієї площі будинку, а не на ј. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

У чергове судове засідання 21 жовтня 2022 року з`явились представник позивачки та відповідачка ОСОБА_2 . Повідомлена належним чином відповідачка ОСОБА_4 не з`явилась, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавала.

Положеннями частини першої статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (пункт 1 частина третя статті 223 ЦПК України).

З огляду на викладені обставини та строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи та ухвалення рішення без участі відповідачки ОСОБА_4 , оскільки така повідомлена про розгляд справи належним чином, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавала.

У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Крім того, пояснив, що за час шлюбу позивачки з ОСОБА_5 спірний об`єкт незавершеного будівництва внаслідок спільних трудових та грошових затрат позивачки та ОСОБА_5 істотно збільшився у своїй вартості, а саме на суму 748851,0 грн. Значним збільшенням об`єкта незавершеного будівництва є реконструкція житлового будинку, що відобразилось у добудові мансардного поверху, площею 82,7 кв. м, а також реконструкції господарської будівлі з добудовою, площею 51,35 кв. м. Для такого будівництва позивачка затрачала особисті кошти, що підтверджується свідками та відповідними документами (товарні чеки, накладні), які містяться у матеріалах справи на загальну суму 304879,77 грн. За рахунок позивачки придбавались будівельні матеріали, здійснювався пошук працівників для будівельних робіт та проводилась оплата за такі роботи. Безпосередньо за кошти позивачки здійснювалась купівля металопластикових вікон, виготовлення та монтаж кухонних меблів та купівля інших меблів. Зазначає, що спірний об`єкт незавершеного будівництва повинен бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки для збільшення вартості такого майна позивачка вклала власні кошти, внаслідок чого вартість спірного об`єкта незавершеного будівництва істотно збільшилась.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала з підстав, зазначених у відзиві. Крім того, додала, що позивачка не довела, що вона витрачала особисті кошти чи особисту працю на добудову батькового будинку. Долучені до матеріалів справи видаткові накладні та товарні чеки не підтверджують купівлі товарів у будинок батька, не підтверджують, що позивачка оплачувала ці товари, видаткові накладні є неналежними та недопустимими доказами, оскільки на них відсутній підпис позивачки. Додатково зазначила, що батько також здійснював ремонт у квартирі позивачки. Тому, цілком можливо, що якщо якісь будівельні матеріали чи меблі купувались, то вони могли купуватись не у будинок її батька, а у квартиру позивачки. Також, зазначила, що позивачка не довела, що вартість будинку істотно збільшилась у вартості внаслідок добудови. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши представника позивачки, відповідачку та свідків, надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, суд установив наступні фактичні обставини справи.

Позивачка та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 19 серпня 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 19 серпня 2011 року, серії НОМЕР_1 , актовий запис № 63 (а. с. 17).

Згідно зі змістом наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис № 679, підтверджується, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 18)

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на спадкове майно.

Відповідно до довідки приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Данилюк О. О. про склад спадкоємців від 14 лютого 2022 року № 47/02-14 встановлено, що станом на 14 лютого 2022 року спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , подавши відповідні заяви про прийняття спадщини, є: дружина померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , донька померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , донька померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 19).

Відповідно до змісту копії договору дарування від 20 листопада 2006 року, який посвідчений приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу Дирдою Н. А., зареєстрований в реєстрі за № 3305, підтверджується те, що ОСОБА_5 прийняв у дарунок від ОСОБА_6 належний йому на праві особистої власності житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 39,4 кв. м, загальною площею 80,8 кв. м, зазначеного в плані під літерою «А», а також стайню, зазначену у плані під літерою «Б», ворота «№ 1» та огорожа «№ 2». Цей дар сторони оцінюють в сумі 54423,0 грн. Відповідно до пункту 4 цього договору встановлено, що згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації № 12452950 від 09 листопада 2006 року, реєстраційний номер 16683332, загальна дійсна вартість житлового будинку, що відчужується становить 54423,0 грн (а. с. 36).

Згідно з копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21 грудня 2006 року, номер витягу: 12993359, реєстраційний номер: 16683332, за ОСОБА_5 зареєстровано право приватної власності на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Дата прийняття рішення про реєстрацію права власності: 21 грудня 2006 року (а. с. 37).

На замовлення ОСОБА_5 11 грудня 2006 року виготовлений технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 33-35).

Відповідно до копії характеристики з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що знаходиться за вищевказаною адресою, будинок позначений літерою «А», площа забудови будинку складає 111,5 кв. м. Житловий будинок складається з одного поверху, загальною площею 80,8 кв. м, з якої житлова площа становить 39,4 кв. м, допоміжна 41,4 кв. м. Опис основних конструктивних елементів житлового будинку: фундамент бетонний, стіни цегляні, покрівля шифер, перекриття з/б, підлога дощана, сходи відсутні. Інженерне обладнання будинку: наявна електрика, водопровід, каналізація, газопостачання відсутнє.

Крім того, підтверджується факт побудови вказаного будинку з господарськими спорудами, а саме: з стайнею літера «Б», площею 49,8 кв. м, воротами «№ 1» та огорожею «№ 2». Опис основних конструктивних елементів господарської будівлі «Стайня»: фундамент бетонний, стіни цегляні, покрівля шифер, перекриття з/б, підлога бетонна. Інженерне обладнання господарської будівлі: наявна тільки електрика.

11 липня 2013 року відділ розвитку містобудування та архітектури Галицької районної державної адміністрації видав ОСОБА_5 як замовнику будівельний паспорт на реконструкцію житлового будинку, реконструкцію господарської будівлі з добудовою, за адресою: АДРЕСА_1 . Документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою: державний акт на земельну ділянку від 16 березня 2012 року. (а. с. 22).

На замовлення ОСОБА_5 13 серпня 2021 року виготовлений технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 69-72).

Відповідно до копії характеристики з технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за вищевказаною адресою, будинок позначений літерою «А», рік спорудження/реконструкції 2021 рік. Житловий будинок складається з першого та мансардного поверху, загальною площею 161,3 кв. м, з якої житлова площа становить 95,8 кв. м, допоміжна 65,5 кв. м. Загальна площа першого поверху становить 78,6 кв. м, з якої житлова площа становить 40,8 кв. м, допоміжна 37,8 кв. м. Загальна площа мансардного поверху становить 82,7 кв. м, з якої житлова площа становить 55,0 кв. м, допоміжна 27,7 кв. м.

Господарська будівля складається з гаража літера «Б», площею 22,3 кв. м, сараю літера «В», площею 26,2 кв. м, літньої кухні літера «Г», площею 26,5 кв. м.

Згідно з даними про незалежну оцінку будинковолодіння по АДРЕСА_1 (звіт, 2022 рік), загальна площа житлового будинку становить 161,3 кв. м, площа господарської будівлі складається із: гаража літера «Б», площею 22,3 кв. м, сараю літера «В», площею 26,2 кв. м, літньої кухні літера «Г», площею 26,5 кв. м. Звіт наданий позивачкою. Таким чином, суд установив, що після 2013 року площа господарської будівлі збільшилась до 75 кв. м, а не до 101,15 кв. м, як у позові стверджує сторона позивачки.

При цьому суд установив, що господарські будівлі гараж, сарай і літня кухня є однією капітальною спорудою, а не трьома окремими об`єктами нерухомого майна.

Відповідно до копії державного акта на право власності на земельну ділянку від 16 березня 2012 року серії ЯИ № 076699 підтверджується те, що ОСОБА_5 був власником земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер: :01:003:0270, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а. с. 38).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , двоюрідний брат відповідачок та племінник спадкодавця ОСОБА_5 підтвердив, що у 2013 році за проханням дядька ОСОБА_5 допомагав будувати другий поверх у будинку. Кошти за виконану роботу оплачував дядько і позивачка. Зараз перший поверх будинку придатний для проживання. Другий поверх не поштукатурений, там відсутня стеля, електрика, наявні лише стіни. Коли мало місце розширення господарської будівлі не знає.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , показав, що у 2013 році допомагав на будівництві. Мурували другий поверх у будинку. У 2013 році на першому і другому поверсі будинку ставились пластикові вікна. Знає, що на другому поверсі є частково підведені комунікації. Також додав, що позивачка та ОСОБА_5 для будівництва будинку брали позику у банку. Не пам`ятає, коли господарська будівля збільшилась у площі.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , дядько відповідачок підтвердив, що вів будівництво вищевказаного будинку. Зазначає, що спочатку розбирали дах і горище, потім мурували стіни, перекривали дах. Будівництво велось у 2013 році. Вікна ставились на першому поверсі у 2014 році. Також додав, що на першому поверсі робив ремонт після 2013 року та переробляв опалення. Зараз на другому поверсі наявна електрична проводка, поштукатурені стіни, у одній кімнаті є вагонка. Проте відсутня стеля, санвузол не працює. За виконану роботу позивачка оплачувала кошти. Також, позивачка давала кошти на будівельні матеріали.

З долучених до матеріалів справи фотографій спірного нерухомого майна установлено, що добудови житлового будинку (мансардний поверх) та господарської будівлі зовні не поштукатурені, ремонтні роботи другого поверху будинку на цей час незавершені.

Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України.

У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Надаючи правову оцінку спірним відносинам і позовним вимогам щодо визнання спільною сумісною власністю позивачки об`єктів незавершеного будівництва - матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі реконструкції житлового будинку та господарських будівель з визначенням її права приватної власності на відповідні ідеальні частки, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Відповідно частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з частиною третьою статті 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності або спеціального майнового права на нього відповідно до закону.

Виходячи зі змісту частини першої та другої статті 331 ЦК України, частини першої статті 182 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об`єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

Приписи статей 69, 70 СК України дають підстави для висновку, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Керуючись зазначеними положеннями чинного цивільного законодавства та беручи до уваги установлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 разом із спадкодавцем ОСОБА_5 належали на праві спільної сумісної власності матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі реконструкції житлового будинку та господарської будівлі.

При цьому суд вважає необґрунтованим посилання позивачки на необхідність визначення ідеальних часток у цьому майні у розмірі 49,81/100 та 48,49/100, оскільки частки у цьому спільно набутому майні за час шлюбу є рівними, тобто по Ѕ.

Так само формулювання позовних вимог про визнання за позивачкою права власності на 49,81/100 та на 48,49/100 ідеальні частки об`єктів незавершеного будівництва - матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі реконструкції житлового будинку та господарських будівель, що розташовані у АДРЕСА_1 , суд вважає необґрунтованим, оскільки задоволення позовних вимог у такому вигляді може призвести до державної реєстрації права власності позивачки на частину об`єкта незавершеного будівництва (матеріали, обладнання), не зданого в експлуатацію всупереч викладеним положенням цивільного законодавства та правової природи такого майна.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що позивачці на праві спільної сумісної власності належать матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі реконструкції житлового будинку та господарських будівель, що розташовані у АДРЕСА_1 , зокрема матеріалів і обладнання, які використані у процесі реконструкції та ремонтних робіт на першому поверсі житлового будинку. Відповідно позивачка має право на Ѕ указаного майна.

Щодо позовних вимог про визнання спірного нерухомого майна спільною сумісною власністю та, відповідно, визнання права власності позивачки на Ѕ житлового будинку і Ѕ господарських будівель, суд виходить з такого.

Оскільки на цей час усе спірне будинковолодіння є об`єктом незавершеного будівництва, тобто воно не здане в експлуатацію і право власності на нього не зареєстроване, то відсутні правові підстави визнання права власності за позивачкою на Ѕ об`єкта незавершеного будівництва. Задоволення позовних вимог у такому вигляді може призвести до подальшої державної реєстрації права власності позивачки на Ѕ об`єкта незавершеного будівництва всупереч установленому законодавством порядку.

При цьому, вирішуючи спір у цій частині по суті, суд керується наступним.

Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

З огляду на характеристики житлового будинку та господарських будівель на цей час, суд розцінює їх саме як об`єкти нерухомого майна, не дивлячись на відсутність державної реєстрації права власності на ці об`єкти. Тобто, суд вважає необґрунтованими доводи відповідачки про неможливість визнання права спільної сумісної власності позивачки на спірне майно через відсутність державної реєстрації права власності на таке майно.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватися внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

Аналіз частини першої статті 62 СК України свідчить, що визнання майна дружини, чоловіка за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя пов`язується із наявністю у сукупності двох умов:

1) істотність збільшення вартості майна. Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті. Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя;

2) істотність збільшення вартості має бути пов`язана зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.

Під трудовими затратами необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.

Істотність збільшення вартості майна має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.

У разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального подорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу.

При посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач мала довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені її окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність.

Зазначені висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20).

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Повертаючись до умов визнання права спільної сумісної власності подружжя на об`єкт нерухомого майна, суд визнає доведеним позивачкою її участь у збільшенні вартості спірного майна. При цьому суд бере до уваги показання свідків, родичів спадкодавця і відповідачок, які підтвердили участь ОСОБА_3 у здійсненні реконструкції будинковолодіння, зокрема в частині придбання будівельних матеріалів, оплати вартості робіт тощо.

Проте суд не визнає належними доказами у цій справі в частині підтвердження участі позивачки у реконструкції майна надані нею видаткові накладні на придбання металопластикових вікон у 2017 році та предметів інтер`єру (меблів) у 2016 році, оскільки за показаннями свідків вікна у будинку встановлено у 2013-2014 роках, а меблі не стосуються будівельних робіт.

Вирішуючи питання наявності підстав для застосування положень статті 62 СК України, суд вважає недоведеним зі сторони позивачки наявність другої обов`язкової умови, яка характеризує збільшення вартості спірного майна саме як істотне, у зв`язку з наступним.

Суд зазначає, що усе спірне нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 є будинковолодінням, яке розташоване на конкретній земельній ділянці, і його вартість формується як вартість цілісного об`єкта, а не сума окремо житлового будинку, господарських будівель і земельної ділянки. Такий підхід підтверджується і висновком про вартість майна (а. с. 48, т. 1).

У своїх доводах позивачка посилається на те, що у результаті спільно із чоловіком проведеної реконструкції будинку і господарських будівель їхня площа збільшилась приблизно удвічі. На переконання сторони позивачки, таке збільшення площі об`єктів нерухомого майна свідчить про істотне збільшення його вартості у розумінні статті 62 СК України.

Суд, керуючись викладеною позицією Верховного Суду та приписами статті 89 ЦПК України, не може погодитись із указаними доводами ОСОБА_3 , з огляду на таке.

Спадкодавцю ОСОБА_5 на праві приватної власності до оформлення шлюбних відносин із позивачкою належало усе будинковолодіння по АДРЕСА_1 , яке було зареєстроване належним чином, повноцінно використовувалось за призначенням.

На цей час спірне будинковолодіння є об`єктом незавершеного будівництва, не зданим в експлуатацію, право власності на яке у встановленому законодавством порядку не зареєстроване. Крім того, з наявних фотографій та показань свідків суд установив, що будівельні роботи з реконструкції на цей час остаточно не завершені. Також, на підставі письмових доказів та показань свідків суд установив необґрунтованість посилання позивачки на збільшення площі господарської будівлі на додаткові 26,5 кв. м (підвал), як зазначено у позовній заяві, оскільки технічний паспорт за 2021 рік та експертна оцінка вартості майна не містять таких даних.

З огляду на викладене, суд вважає безпідставним порівняння збільшення вартості спірного цілісного будинковолодіння, яке існувало до 2013 року та є на цей час, крізь призму збільшення площі відповідних будівель.

Аналізуючи дані технічних паспортів на будинковолодіння за 2006 рік та за 2021 рік, суд висновує, що у результаті здійсненої під час шлюбу реконструкції всього будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , його первинна цінність, як і сам об`єкт, не стали малозначними в остаточній вартості існуючого об`єкта незавершеного будівництва - у остаточному об`єкті. Тобто, у цьому випадку збільшення вартості існуючого спірного майна відбулося не на стільки, що первинний об`єкт нерухомості, який належав спадкодавцю на праві приватної вартості, розчинився, нівелювався, став несуттєвим, малозначним у порівнянні із існуючим об`єктом нерухомого майна незавершеного будівництва, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних затрат подружжя.

З огляду на характеристики спірного майна до і після незавершеної реконструкції, коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя, суд не бере до уваги визначену батьком спадкодавця у договорі дарування ціну будинковолодіння на рівні 54423,0 грн для порівняння із визначеною на цей час вартістю об`єкта у розмірі 803274,0 грн.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування статті 62 СК України і визнання усього будинковолодіння по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, визнання за ОСОБА_3 права власності на Ѕ спірного майна.

Щодо вимоги позивачки про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Приписами частини першої статті 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.

Вказані норми встановлюють єдність юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд. Власник, визначаючи юридичну долю збудованих будівель та споруд, одночасно визначає і долю земельної ділянки, на якій вони розташовані.

Таким чином, вимога про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки є похідною від вимоги щодо визнання права власності на Ѕ частину спірного майна.

Оскільки вимоги позивачки щодо визнання права власності на Ѕ частину спірного майна задоволенню не підлягає, то не підлягає задоволенню й вимога щодо визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідачок необхідно стягнути на користь позивачки витрати зі сплати судового збору у розмірі 3339,85 грн, тобто по 1669,93 грн з кожної.

На підставі приписів статей 259, 268 ЦПК України суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення. Складання повного тексту рішення суду відкладено на строк не більш як десять днів.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання об`єкта незавершеного будівництва об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням частки, визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки задовольнити частково.

Визнати матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі реконструкції житлового будинку з добудовою мансардного поверху площею 82,7 кв. м, що розташований у АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 .

Визнати матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі реконструкції господарської будівлі з добудовою, що розташована у АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі реконструкції житлового будинку з добудовою мансардного поверху площею 82,7 кв. м, що розташований у АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі реконструкції господарської будівлі з добудовою, що розташована у АДРЕСА_1 .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про:

- визнання об`єкта незавершеного будівництва житлового будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 161,3 м2 та господарські будівлі: гараж 22,3 м2, сарай 26,2 м2, літню кухню 26,5 м2, підвал 26,5 м2, загальною площею забудови 101,15 м2 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 ;

- визнання за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частину об`єкта незавершеного будівництва житлового будинку АДРЕСА_5 ;

- визнання за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину об`єкта незавершеного будівництва господарські будівлі: гараж 22,3 м2, сарай 26,2 м2, літню кухню 26,5 м2, підвал 26,5 м2, загальною площею забудови 101,15 м2, що розташовані по АДРЕСА_1 ;

- визнання за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частину земельної ділянки, кадастровий номер :01:003:0270, площею 0,1000 га, яка знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 ,

відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору у розмірі 3339,85 грн, тобто по 1669,93 грн з кожної.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 31 жовтня 2022 року.

Учасники справи:

позивачка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстрація та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;

відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстрація та проживання за адресою: АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 ;

відповідачка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстрація та проживання за адресою: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ