УХВАЛА

Про відмову у відкритті провадження у справі

03.11.2022 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Стрілецька О.В.,

вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовом, поданим представником ОСОБА_1 - адвокатом Якимчуком Олександром Миколайовичем до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо не зняття арешту з майна, а також просить зобов`язати відповідача скасувати арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 8232264, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 586745 від 26.11.2008 р.

В обґрунтування позову позивач вказує, що на виконанні у Богунському відділі державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебувало виконавче провадження №10248820 з примусового виконання ухвали Голопристанського районного суду Херсонської області №2-1397/08 від 09.10.2008 року про забезпечення позову, а саме накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 . Боржником у вказаному виконавчому провадженні є позивач ОСОБА_1 .

26.11.2008 року постановою державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції серії АА №586745 було накладено обтяження у вигляді арешту майна, що належить йому на праві власності. 27.11.2008 року виконавче провадження завершено у в`язку з повним фактичним виконанням. Представник позивача посилається на те, що державний виконавець повідомив його, що згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підстави для скасування арешту виконавцем відсутні. Для зняття арешту майна позивачу рекомендовано звернутися до суду.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суддею встановлено наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження".

Як вбачається з матеріалів, долучених до позовної заяви, на виконанні в Богунському відділі державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебували матеріали виконавчого провадження ВП №10248820 з примусового виконання ухвали Голопристанського районного суду Херсонської області №2-1397/08 від 09.10.2008 року про забезпечення позову.

У ході примусового виконання вказаного виконавчого провадження постановою державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 26.11.2008 року (номер запису про обтяження 8232264) накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 .

Отже, судом встановлено, що позивач був боржником у виконавчому провадженні, у рамках якого накладено арешт на належне йому нерухоме майно, тому він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів. Зокрема, пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів судом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, закон визначає ефективний та належний спосіб захисту порушеного права та інтересу особи - боржника внаслідок наявності обтяжень, накладених державним виконавцем на його майно в межах виконавчого провадження - оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного вище, з огляду на те, що порушені права ОСОБА_1 не підлягають захисту у порядку позовного провадження, у відкритті провадження слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Подібні за змістом правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц, в постанові Верховного Суду від 23.12.2020 року № 554/7908/17-ц, в постанові Верховного Суду від 01.12.2021 р. справа №201/6484/20, в постанові Верховного Суді від 12.10.2022 р. справа №203/3435/21 та підтверджується положеннями статей 447, 451 ЦПК України, частини першої статті 59, статті 74 Закону України "Про виконавче провадження".

Судова практика з приводу вказаних правовідносин є сталою і змін не зазнавала.

Крім того, суд вважає за необхідне наголосити представнику позивача, що його дії мають ознаки зловживання процесуальними правами, оскільки він повторно звертається до суду з аналогічним позовом у відкритті провадження за яким йому вже було відмовлено (справа № 296/5891/22) згідно з ухвалою суду від 21.10.2022 року, а відтак до представника позивача можуть бути застосовані заходи процесуального примусу, в тому числі накладення штрафу, що передбачено ст. ст. 143-144 ЦПК України

Керуючись ст. ст. 187, 353, 354 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі.

Роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Стрілецька