Номер провадження: 22-ц/813/7872/22
Справа № 521/2425/21
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Заїкіна А. П., Таварткіладзе О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21.07.2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів встановленого за домовленістю між батьками,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

До Малиновського районного суду м. Одеси 17 лютого 2021 року звернувся з позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за яким просив зменшити розмір аліментів, встановлений договором про сплату аліментів від 29.05.2020 року, укладеним між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем м. Одеси, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Холодна Балка Біляївського району Одеської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою І.В., зареєстрованим в реєстрі за № 614, з 500 (п`ятсот) доларів США за курсом продажу доларів США населенню, встановленим Національним банком України на день оплати щомісячно до 2500,0 гривень, щомісячно, на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з моменту набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття, оскільки позивач більше не здійснює морських рейсів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21.07.2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів встановленого за домовленістю між батьками задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, встановлений договором про сплату аліментів від 29.05.2020 року, укладеним між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем м. Одеси, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Холодна Балка Біляївського району Одеської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою І.В., зареєстрованим в реєстрі за № 614, з 500 (п`ятсот) доларів США за курсом продажу доларів США населенню, встановленим Національним банком України на день оплати щомісячно до 7000,0 (сім тисяч) гривень щомісячно на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з моменту набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скарги

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 15.08.2022 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та має місце невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Вказує, що підставою для задоволення позову стало те, що на думку суду, позивач довів погіршення матеріального становищу та неможливість сплачувати аліменти в розмірі, який передбачено договором між подружжям але вказані обставини спростовуються матеріалами справи.

Суд під час постановлення рішення вказав, що позивач з 05.01.2021 року офіційно працевлаштований у ТОВ «Морський тренажерний центр Кит» з розміром заробітної плати в 5873,68 гривень, а не ходить в рейси, наявні карантинні обмеження та воєннийстан у зв`язку з вторгнення Російської Федерації на Україну, що є підставою для зменшення розміру аліментів, які передбачені договором.

Позивачем на надано до суду, а судом першої інстанції не враховано, що відсутнє значне погіршення матеріального становища позивача, ані взагалі жодного погіршення. Натоміть, згідно листа Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області, за період з 01 січня 2020 року по 31 березня 2021 року в реєстрі застрахованих осіб взагалі інформація про доходи Позивача відсутня.

Аналогічно, матеріали справи не містять й даних з податкових органів щодо доходів Позивача станом на момент укладання договору про сплату аліментів від 29 травня 2020 року.

Тому жодних доказів нібито погіршення матеріального стану позивача нема й бути не може, оскільки погіршення чи покращення можна встановити лише шляхом порівняння даних про доходи. В даному випадку порівнювати нема чого.

Однак, вищевказані обставини суд першої інстанції не проаналізував.

Позивач протягом часу розгляду справи двічі виїжджав за межі України, що підтверджено як відповіддю Державної прикордонної служби, так і власним визнанням цього факту позивачем. Так, Позивач виїжджав за межі України з 02 по 09 травня 2021 року та з 06 липня 2021 року по щонайменше по кінець листопада 2021 року. Тобто, протягом 2021 року Позивач близько п`яти місяців перебував поза межами України.

Також, матеріалами справи встановлено, в лютому 2021 року позивач отримав диплом капітана дального плавання, в березні отримав посвідчення особи моряка (паспорт моряка). На думку апелянта, все це спростовує доводи позивача про те, що він нібито прийняв рішення не здійснювати закордонних рейсів.

Доводи позивача про те, що він отримав вказані вище документи капітана дального плавання аби працювати тренером на мінімальну в Україні зарплату - недостовірні. Однак, вищевказані обставини суд першої інстанції проігнорував та не надав їм належної оцінки з метою встановлення дійсного «погіршення» матеріального становище позивача по справі.

Суд першої інстанції не врахував те, що коли позивач перераховував свої квартири, він «забув» про дві квартири, які вин продав шляхом укладання угоди про заміну сторони в договорі в березні та травні 2021 року. Про це є довідка компанії ТОВ "Вест Білдінг Україна" від 20 жовтня 2021 року.

При цьому останні платежі за ці квартири позивач робив в грудні 2020 року, тобто як раз перед подачею позову і набагато пізніше, ніж був укладений договір про виплату аліментів (29 травня 2020 року).

Додатково апелянт наголошує, що не є підставою для задоволення позову й посилання позивача на укладання ним 17 травня 2022 року шлюбу з ОСОБА_4 , оскільки вказана обставина не була зазначена у позовній заяві як підстава позову. Крім того, Позивачем не зазначено, що його дружина є непрацездатною чи потребує сторонньої (в тому числі - матеріальної) допомоги.

Більш того, за правовою позицією Верховного суду сам по собі факт укладення позивачем шлюбу із новою дружиною не свідчить про зміну його майнового стану та неможливість виконання умов договору зі сплати аліментів (Постанова ВС у складі КЦС від 17 грудня 2021 року No 752/23821/20).

Також, не є підставою для задоволення позову й намір позивача усиновити дитини своєї дружини, оскільки такий намір ним наразі не реалізований, що визнано самим позивачем.

Аналіз загальнодоступних даних про спосіб життя позивача, а саме - фотографії його відпочинку з дружиною - свідчать про те, що спосіб життя позивача з моменту укладання договору про сплату аліментів на дитину від 29 травня 2020 року. не змінився та не погіршився. Зокрема, він відпочиває за кордоном разом із дружиною, дарує їй коштовні телефони, вони систематично відпочивають у ресторанах.

До матеріалів справи відповідачем долучено фото, що на її думку, доводять, що спосіб життя позивача після укладання Договору від 29 травня 2020 року не змінився, та абсолютно не відповідає статусу «безробітнього», як себе називає позивач.

Підсумовуючи викладене, позивач не надав до суду доказів погіршення свого матеріального стану після укладання договору про сплату аліментів 29 травня 2020 року, а суд першої інстанції відповідних обставин не врахував, що призвело до постановлення рішення, яке відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21.07.2022 року та постановлення нового рішення про задоволення позовної заяви в повному обсязі.

Позивачем по справі не надано доказів про наступне:

1. зміни матеріального або сімейного стану (матеріальна становище не змінилося, позивач продовжує здійснювати рейси, здає екзамени з метою отримання капітанських документів, продає квартири у власності, утримує свою теперішню дружину, їздить за кордон);

2. погіршення здоров`я сторони (не надано жодних документів);

3. інші випадки, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів (не вказані жодні обставини).

Щодо укладення позивачем нового шлюбу, то сам по собі факт укладення позивачем шлюбу не свідчить про зміну його майнового стану та неможливість виконання умов договору зі сплати аліментів (Постанова ВС у складі КЦС від 17 грудня 2021 року N752/23821/20).

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу матеріали справи не містять.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського районного суду м. Одеси від 12.09.2022 року було відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21.07.2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів встановленого за домовленістю між батьками, та визначено порядок розгляду справи у відповідності до ст. 369 ЦПК України.

27 жовтня 2022 року справу було призначено до розгляду.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що від відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), відповідний актовий запис № 5752.

29 травня 2020 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , був укладений договір про сплату аліментів на утримання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою І.В., зареєстрований в реєстрі за № 614.

На підставі пункту 3 зазначеного договору, позивач ОСОБА_2 , як батько ОСОБА_3 , має сплачувати щомісячно на утримання сина аліменти у вигляді твердої грошової суми в розмірі 13455,0 грн, що на день підписання договору відповідало 500,0 доларам США.

Умовами договору було встановлено, що щомісячна сума аліментів, повинна у будь-якому випадку відповідати 500 (п`ятистам) доларам США за курсом продажу доларів США населенню, встановленим Національним банком України на день оплати.

З 05 січня 2021 року позивач був офіційно працевлаштований в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Морський тренажерний центр Кит» на посаді інструктора навчально- тренувального центру.

Його дохід за період з 05.01.2021 року по 08.02.2021 року склав 5873 гривні, 68 копійок, що підтверджується довідкою, виданою директором ТОВ «Морський тренажерний центр Кит» від 08.02.2021 року.

Відповідно до довідки про доходи позивача з березня 2021 року по червень 2021 року, позивач в середньому щомісячно за своїм місцем працевлаштування отримував заробітну плату в розмірі 4991,0 тисячі гривень.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач є власником квартири АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді директора ТОВ «Вест білдінг Україна» від 20.10.2021 року за № 148/21 щодо договорів майнових прав за № Д/А- Б.6.501 від 17.09.2019 року та № Д/А-Б.4.606 від 17.09.2019 року, вказані договори були укладені між ОСОБА_2 та ТОВ «Вест білдінг Україна» 17.09.2019 року, тобто до укладання з відповідачкою договору про сплату аліментів на утримання дитини, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 614, який був укладений між сторонами 29.05.2020 року.

Платежі на виконання вищевказаних договорів купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна були здійснені та виплати завершені в грудні 2020 року, тобто до звернення позивача до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, що підтверджується копіями квитанцій щодо договору № Д/А-Б.4.606 від 17.09.2019 року за: № 15341009 (за лютий 2020), №153410010 (за липень 2020), № 153410022 (за жовтень 2020 року), № 153410017 (за вересень 2020 року), № 153410007 (за серпень 2020), № 153410007 (за листопад 2020) , № 153410024 (за грудень 2020 року) та по договору № Д/А-Б.6.501 від 17.09.2019 року квитанціями за № 15341009 (за лютий 2020 року), № 153410010 (за липень 2020 року), № 153410022 (за жовтень 2020 року), № 153410017 (за вересень 2020 року), № 153410007 (за серпень 2020 року), № 153410007 (за листопад 2020 року), за №153410024 (за грудень 2020 року).

За договором № Д/А-Б.4.606 від 17.09.2019 року було сплачено в 2020 році 157128,54 грн, а за договором № Д/А-Б.6.501 від 17.09.2019 року 190922,30 гривень.

Позивач володіє транспортним засобом Lexus ES350. Вказаний автомобіль був набутий ним на підставі договору фінансового лізингу № ODH0AI00000359, укладеного між позивачем, як лізингоодержувачем та ПАТ КБ «Приватбанк», як лізингодавцем.

Згідно договору купівлі-продажу раніше належної позивачу квартири під АДРЕСА_2 від 05.02.2021 року, позивач продав, а ОСОБА_5 прибав вказану квартиру, договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Главацьким В.А., за продаж квартири позивач отримав 443 тисячі 600 гривень, про що свідчить квитанція про видачу готівки за № 56681 від 05 лютого 2021 року.

За відповіддю Державної прикордонної служби, так і власним визнанням цього факту позивачем, останній виїжджав за межі України з 02 по 09 травня 2021 року та з 16 липня 2021 року по щонайменше по кінець листопада 2021 року. Тобто, протягом 2021 року позивач близько п`яти місяців перебував поза межами України.

17 травня 2022 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_4 шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 від 17 травня 2022 року, запис №777.

У ОСОБА_4 є дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 11 жовтня 2018 року, запис № 1430.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду не відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції виходив з того,що підставою для задоволення позову стало те, що на думку суду, позивач довів погіршення матеріального становищу та неможливість сплачувати аліменти в розмірі, який передбачено договором між подружжям.

Між тим, з такими висновками районного суду погодитися неможливо, виходячи з наступних обставин.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У ч.1 ст.192 СК встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Згідно з п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст стст.181, 192 СК, розмір аліментів, визначений договором, не вважається незмінним. Отже, значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК). Стаття 192 СК тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК, а й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові ВСУ від 5.02.2014 №6-143цс13.

Статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Звертаючись до суду із відповідним позовом, позивач посилався на те, що на момент укладання вищевказаного договору, матеріальне становище позивача дозволяло йому сплачувати аліменти на утримання сина в обумовленому у договорі розмірі. З метою отримання доходів він виїжджав за межі України, де працював та отримував оплату своєї праці. Джерелом його доходів було здійснення морських рейсів на суднах іноземних компаній. З дня укладання договору про сплату аліментів на утримання сина, минуло більше восьми місяців, запровадження посилених карантинних заходів, через розповсюдження гострої респіраторної хвороби СОVID-19, зробило перетин кордонів та подальше повернення до його постійного місця проживання в місто Одесу утрудненим, крім цього, він має бажання більше часу перебувати поряд із сином, займатися його вихованням, а тривалі відрядження у морських рейсах, не дозволили б йому цього робити. Позивач прийняв рішення більше не здійснювати морських рейсів. Мінливість життєвих обставин та той факт, що його життя більш не пов`язано з судноплавством, значно вплинуло на зміну матеріального становища позивача та на розмір його доходів, порівняно з їх розміром у минулому.

Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у частині 1 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Позивач вказує, що згідно довідки ТОВ «Морський тренажерний центр Кит» в місяць він заробляє 5873 гривні 68 копійок, що дорівнює 210 доларам США.

Разом з тим, матеріалах справи наявний лист Державного підприємства «Сервісний центр Морського та річкового транспорту» від 20 квітня 2021 року за вих. №04- 13/254 за змістом якого 10 лютого 2021 року позивач «сплатив за отримання організаційно-технічних послуг щодо здачі іспитів ДКК (державна кваліфікаційна комісія) на присвоєння звання КДП (капітан дальнього плавання) та підтвердження диплому загального оператора ГМЗЛБ (глобальна морська система зв`язку під час лиха і для забезпечення безпеки мореплавства), подовження посвідчення особи моряка (паспорт моряка)».

23 лютого 2021 року ОСОБА_2 «особисто отримав диплом КДП та підтвердження диплому загального оператора ГМЗГІБ.».

Також, 10 березня 2021 року ОСОБА_2 «особисто отримав посвідчення особи моряка».

За відповіддю Державної прикордонної служби, так і власним визнанням цього факту позивачем, останній виїжджав за межі України з 02 по 09 травня 2021 року та з 16 липня 2021 року по щонайменше по кінець листопада 2021 року. Тобто, протягом 2021 року позивач близько п`яти місяців перебував поза межами України.

Виходячи з викладеного, доводи ОСОБА_2 в частині факту відсутності у позивача станом на сьогодні працевлаштування та заробітку, який надасть можливість справно і сумлінно сплачувати аліменти на утримання дитини у раніше визначеному розмірі, оскільки вказані обставини спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, зокрема довідками від Головного центру обробки спеціалізованої інформації ДПСУ.

Крім цього, наявні в матеріалах справи відомості щодо працевлаштування ОСОБА_2 у ТОВ ТОВ «Морський тренажерний центр Кит» не може бути доказом припинення останнім роботи на суднах іноземних судновласників.

Обгрунтованими є також доводи апелянта, що позивачем не надано до суду даних про задекларовані ним доходи ані в 2020 році (рік укладання Договору про сплату аліментів), ані в 2021 році.

Згідно листа Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області, за період з 01 січня 2020 року по 31 березня 2021 року в реєстрі застрахованих осіб взагалі інформація про доходи позивача відсутня. Аналогічно, матеріали справи не містять й даних з податкових органів щодо доходів позивача станом на момент укладання договору про сплату аліментів від 29 травня 2020 року.

Тому жодних доказів погіршення матеріального стану позивача немає, оскільки погіршення чи покращення можна встановити лише шляхом порівняння даних про доходи.

В свою чергу, суд вважає, що позивач є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань, встановлених позивачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності останнім не надано, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що позивач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина в розмірі, який визначений за рішенням суду.

Колегія суддів враховує також доводи апелянта, що не є підставою для задоволення позову посилання позивача на укладання ним 17 травня 2022 року шлюбу з ОСОБА_4 , оскільки позивачем не зазначено, що його дружина є непрацездатною чи потребує сторонньої (в тому числі - матеріальної) допомоги. Відповідно до правової позиції Верховного суду - сам по собі факт укладення позивачем шлюбу із новою дружиною не свідчить про зміну його майнового стану та неможливість виконання умов договору зі сплати аліментів (Постанова ВС у складі КЦС від 17 грудня 2021 року № 752/23821/20).

Також, не є підставою для задоволення позову й намір позивача усиновити дитину своєї дружини, оскільки такий намір ним наразі не реалізований, що визнано самим позивачем.

Виходячи з вищевикладеного, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про зміну майнового стану позивача в сторону погіршення, або ж про наявність інших життєвих обставин, які б слугували підставою для зміни розміру стягуваних за рішенням суду аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з подальшим ухваленням рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21.07.2022 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів встановленого за домовленістю між батьками - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе