КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 758/7846/20 Головуючий у І-й інстанції - Ішуніна Л.М.
апеляційне провадження № 22-ц/824/8010/2022 Доповідач Заришняк Г.М
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами адвоката Рожиної Олени Григорівни, діючої в інтересах Громадської організації «Об`єднання дружин і матерів бійців учасників АТО», та ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Громадської організації «Об`єднання дружин і матерів бійців учасників АТО», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання незаконним наказу про звільнення, стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати та компенсації за невикористані відпустки,-

В С Т А Н О В И В :

В липні 2021 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ГО «Об`єднання дружин і матерів бійців учасників АТО», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, - ОСОБА_1 про визнання незаконним наказу про звільнення, стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати та компенсації за невикористані відпустки.

В обґрунтування позову вказувала, що з 24 квітня 2019 року позивач працювала на посаді юриста в ГО «Об`єднання дружин і матерів бійців учасників АТО».

12 травня 2020 року ОСОБА_2 надіслала на електронну адресу відповідача заяву про звільнення. Однак з боку відповідача на зазначену заяву, як і на претензію від 25 травня 2020 року з вимогою про звільнення, проведення розрахунків та повернення трудової книжки не було жодної реакції. Лише на повторну претензію від 27 травня 2020 року відповідачем було повідомлено, що її звільнено 28 лютого 2020 року за прогули.

Позивач вважала таке звільнення незаконним, оскільки свою трудову діяльність у ГО «Об`єднання дружин і матерів бійців учасників АТО» здійснювала безперервно з 24 квітня 2019 року по дату подання заяви про звільнення - 12 травня 2020 року, з наказом про звільнення її ознайомлено не було, його копія не видавалась та поштою не надсилалась. Крім того, зазначала, що відповідач заборгував їй заробітну плату за один день березня, половину квітня, та відпрацьовані робочі дні у травні 2020 року. Середня заробітна плата позивача за останні дванадцять місяців фактично склала 14 000 грн., що підтверджується перепискою у Вайбері.

Посилаючись на викладене, та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачка просила зобов`язати відповідача повернути їй трудову книжку із зазначенням у ній реальної підстави звільнення - за власним бажанням, без обов`язкового 14-денного відпрацювання з 12 травня 2020 року; стягнути з ГО «Об`єднання дружин і матерів бійців учасників АТО» невиплачену заробітну плату на загальну суму 11 333,39 грн; компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 11 389,92 грн; компенсацію за невикористану додаткову відпустку (у зв`язку з одноособовим вихованням малолітньої дочки 2014 року народження) в сумі 4 745,80 грн; середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки по день винесення судового рішення.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ГО «Об`єднання дружин і матерів бійців учасників АТО» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки в сумі 39 098 гривень 64 коп.

Зобов`язано ГО «Об`єднання дружин і матерів бійців учасників АТО» видати ОСОБА_2 трудову книжку.

Стягнуто з ГО «Об`єднання дружин і матерів бійців учасників АТО» в дохід держави судовий збір у розмірі 1 681,60 грн.

В іншій частині вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Рожина О.Г., діюча в інтересах ГО «Об`єднання дружин і матерів бійців учасників АТО», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі третя особа: ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 серпня 2022 року дану справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року дану справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи в порядку загального провадження з викликом в судове засідання учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що позивачка ОСОБА_2 з 24 квітня 2019 року прийнята на посаду юриста Всеукраїнської громадської організації «Об`єднання дружин і матерів бійців АТО», що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 (а. с. 4).

Наказом голови правління ГО «Об`єднання дружин і матерів бійців АТО» ОСОБА_1 від 28 лютого 2020 року № 3к ОСОБА_2 звільнено з посади юриста у зв`язку з прогулом без поважних причин, згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП (а.с. 137).

Підставою для звільнення позивача стали доповідні записки, якими було повідомлено Голову громадської організації про неодноразову відсутність позивача на робочому місці 21 лютого 2020 року, 26 лютого 2020 року, 27 лютого 2020 року, 28 лютого 2020 року та Акти про відсутність працівника на роботі від 21 лютого 2020 року, 26 лютого 2020 року, 27 лютого 2020 року, 28 лютого 2020 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка просила зобов`язати відповідача повернути їй трудову книжку із зазначенням у ній реальної підстави звільнення - за власним бажанням, без обов`язкового 14-денного відпрацювання з 12 травня 2020 року; стягнути з ГО «Об`єднання дружин і матерів бійців учасників АТО» невиплачену заробітну плату на загальну суму 11 333,39 грн; компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 11 389,92 грн; компенсацію за невикористану додаткову відпустку (у зв`язку з одноособовим вихованням малолітньої дочки 2014 року народження) в сумі 4 745,80 грн; середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки по день винесення судового рішення.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року позов задоволено в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки в сумі 39 098 гривень 64 коп. та зобов`язано ГО «Об`єднання дружин і матерів бійців учасників АТО» видати ОСОБА_2 трудову книжку.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В поданих апеляційних скаргах відповідач та третя особа просили скасувати рішення суду в частини задоволених позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки по день винесення судового рішення та про видачу трудової книжки.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому не підлягає обов`язковому перегляду судом апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 2.4, 2.5 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до пункту 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Згідно з пунктом 4.1 та пунктом 4.2 Інструкції при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

При цьому, пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Як видно зі справи, позивачка в день звільнення не працювала, тому трудова книжка їй не видавалася.

Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідачем у день звільнення було направлено позивачці поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Як вбачається з пояснень сторони відповідача, що 28 серпня 2019 році позивачка ОСОБА_2 звернулась до відповідача з проханням видати їй трудову книжку з метою працевлаштування за сумісництвом до Апарату Верховної ради України, на що відповідачем була видана їй трудова книжка, яка так і не була повернута ОСОБА_2 відповідачеві. Вказана обставина підтверджується доповідною запискою від 10 вересня 2019 року, актом про відсутність трудової книжки від 10 вересня 2019 року, доповідною запискою від 28 серпня 2019 року, актом про відмову від підпису у журналі обліку трудових книжок від 28 серпня 2019 року.

Із листа народного депутата України Верховної Ради восьмого скликання ОСОБА_3 , за підписом керівника Апарату Штучного В. вбачається, що ОСОБА_2 працювала за сумісництвом на посаді помічника - консультанта народного депутата України Верховної Ради восьмого скликання ОСОБА_3 з 03 червня 2019 року по 29 серпня 2019 року (патронатна служба). При цьому було зазначено, що у відповідності до п.п.п1.1,2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 року запис відомостей про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом.

Разом з тим, вказані доводи апеляційних скарг про те, що позивачці, на її прохання, було видано трудову книжку для працевлаштування її за сумісництвом, яку вона так і не повернула, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються листом ГО «Об`єднання дружин і матерів бійців учасників АТО» за №06/06-20 від 23 червня 2020 року, направленим на адресу ОСОБА_2 на претензію останньої від 25.05.2020р., з якого слідує, що оскільки керівник несе відповідальність за ведення та збереження трудових книжок працівників, а також враховуючи той факт, ОСОБА_2 не можливо ідентифікувати за підписом на отриманому листі претензії, задля недопущення втрати трудової книжки та розголошення персональних даних, позивачка має особисто з`явитись для отримання трудової книжки.

Також, представником відповідача та третьої особою було зазначено, що при прийомі на роботу, позивачкою не було вказано своєї адреси фактичного проживання, наявна інформація лише про адресу місця реєстрації у м. Хмельницькому. Вказані доводи матеріалами справи на спростовані.

Поряд з цим, відповідач не був позбавлений можливості в день звільнення позивачки повідомити її про видачу наказу про її звільнення з 28 лютого 2020 року та про необхідність отримати трудову книжку за відомою адресою - за місцем її реєстрації, зазначеним в особовій справі ОСОБА_2 , а тому посилання в апеляційних скаргах на те, що відповідачу не було відомо про місце фактичного проживання позивачки ОСОБА_2 в м.Києві, не заслуговують на увагу.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позову в частині зобов`язання відповідача видати ОСОБА_2 трудову книжку.

Частиною п?ятою статті 235 КЗпП України, в редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, для застосування цієї норми права необхідна наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.

Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09 березня 2021 року по справі № 600/121/19.

Згідно з частиною четвертою 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності з вимогами Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», відповідач зобов`язаний був в день звільнення позивачки направити їй повідомлення про звільнення та про необхідність отримання трудової книжки.

Судом першої інстанції при розгляді даної справи було встановлено наявність вини відповідача у затримці видачі трудової книжки ОСОБА_2 , що свідчить про порушення трудових прав позивача та є підставою для покладення на відповідача відповідальності, передбаченої законом.

Поряд з тим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині визначення періоду затримки з вини відповідача видачі позивачці трудової книжки.

Як вже було встановлено, що позивачка була звільнена з роботи на підставі наказу від 28 лютого 2022 року, повідомлення відповідача на адресу ОСОБА_2 про необхідність отримати трудову книжку було направлено позивачці 23 червня 2020 року як відповідь на претензію останньої й отримано нею 04 липня 2020 року (а.с.118 т.2), зпозовом про стягнення середнього розрахунку ОСОБА_2 звернулася в суд 14 липня 2020 року. В уточнених позовних вимогах просила стягнути середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки по день винесення судового рішення.

Поряд з тим, колегія суддів вважає, що стягнення за весь час затримки розрахунку слід проводити з 29 лютого 2020 року по 04 липня 2020 року, оскільки прочинаючи з 04 липня 2022 року позивачка була повідомлена належним чином про її звільнення з посади юриста ГО «Об`єднання дружин і матерів бійців учасників АТО» та про необхідність отримання трудової книжки, проте не одержала трудову книжку у відповідача, в зв`язку з чим, починаючи з 04 липня 2022 року вина роботодавця у затримці видачі трудової книжки ОСОБА_2 відсутня.

Згідно наданої відповідачем довідки про доходи ОСОБА_2 , середньоденна заробітна плата становить 82,14 грн (1 725грн.-заробітна плата за грудень 2019 року + 1725 грн. заробітна плата за січень 2020 року): (21+21). Даний розрахунок виконаний у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати».

Період затримки розрахунку при звільнені складає з 29 лютого 2020 року по 23 червня 2020 року, що становить 82 днів, а тому середній заробіток за період затримки видачі трудової книжки при звільненні складає 7 392,60 грн.( 82,14?90 = 7 392,60 грн.)

За таких обставин, рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки в сумі 39 098,64 грн. слід змінити, зменшивши стягнуту суму з 39 098,64 грн. до 7 392,60 грн.

Також, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає зменшенню стягнутий з відповідача на користь держави судовий збір з 1 681,60 грн. до 412,33 грн. відповідно до розміру задоволених позовних вимог.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги адвоката Рожиної Олени Григорівни, діючої в інтересах Громадської організації «Об`єднання дружин і матерів бійців учасників АТО», та ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року в частині стягнення з Громадської організації «Об`єднання дружин і матерів бійців учасників АТО» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки в сумі 39 098,64 грн. змінити, зменшивши розмір стягнутого з Громадської організації «Об`єднання дружин і матерів бійців учасників АТО» (РНОКПП -39469376 , місцезнаходження: 03067, м. Київ, вул. Гарматна, 31) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки з 39 098,64 грн. до 7 392,60 грн.

Зменшити стягнутий з відповідача в дохід держави судовий збір з 1 681,60 грн. до 412,33 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: