Єдиний унікальний номер: 378/527/22
Провадження № 2/378/137/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2022 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Гуртовенко Р. В.

за участю секретаря: Мельник Н.Д.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Ставище Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з посиланням на те, що житловий будинок АДРЕСА_1 , 1962 року побудови, відносився до майна колгоспного двору, на час припинення якого в ньому проживали та не втратили частку в його майні ОСОБА_3 та її дочка ОСОБА_4 , які набули права власності на вказаний будинок, як на майно колгоспного двору в рівних частках. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, спадщину після її смерті, постійно проживаючи разом із спадкодавцею на день смерті, прийняла спадкоємиця за законом першої черги, її дочка ОСОБА_4 .. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 .. Спадкоємцями за заповітом останньої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які спадщину прийняли, подавши відповідні заяви до Ставищенської ДНК в 6-ти місячний строк після відкриття спадщини. Спадкоємців за законом першої черги, які б в силу непрацездатності мали б право на обов`язкову частку в спадщині не було. 30.09.2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися з заявою до Ставищенської ДНК про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на що отримали відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.09.2022 року через відсутність реєстрації права власності спадкодавці на житловий будинок та ненадання правовстановлюючого документу.

Позивачі просять визнати за кожним із них право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

В позовній заяві позивачі просять справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують.

Представник відповідача - Ставищенської селищної ради в підготовче судове засідання не прибув, до суду подав заяву про визнання позовних вимог та розгляду справи у його відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини.

Із погосподарських книг Василиської сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до майна колгоспного двору. На час припинення колгоспного двору 15 квітня 1991 року в ньому проживали та не втратили частку в його майні ОСОБА_3 та її дочка ОСОБА_4 , які згідно діючих на той час ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України "Про власність" набули права власності на вказаний будинок, як на майно колгоспного двору в рівних частках (а.с. 14-19).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується актовим записом про смерть (а.с. 60). Спадщину після її смерті, постійно проживаючи разом із спадкодавцею на день смерті, прийняла спадкоємиця за законом першої черги, її дочка, ОСОБА_4 , що підтверджується вищевказаною копією з погосподарської книги №4 Василиської сільської ради за 1991-1995 роки (а.с. 17-19), довідкою Ставищенської селищної ради (а.с. 21). Згідно довідки Ставищенської нотаріальної контори спадкова справа на майно померлої ОСОБА_3 в Ставищенській ДНК не заведена (а.с. 83).

Із копії спадкової справи на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 (а.с.62-73) встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 .. Спадкоємцями за заповітом є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Вказані спадкоємці спадщину прийняли, подавши відповідні заяви до Ставищенської ДНК в 6-ти місячний строк після відкриття спадщини. Спадкоємці за законом першої черги, які б в силу непрацездатності мали б право на обов`язкову частку в спадщині відсутні.

20.06.2019 року ТОВ «Експерт Робота» проведена інвентаризація вказаного будинку та виготовлений технічний паспорт на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_1 . Вказаний будинок загальною площею 49,4 м2, житловою площею 28,2 м2 (а.с. 30-34). Земельна ділянка, на якій розташовані житловий будинок літер «А-1» з прибудовою літер «а» та ґанок «І», сарай літер «Б» та ворота з хвірткою №1 не приватизована, що підтверджується технічним паспортом (а.с. 30-34) та довідкою №55 від 04.05.2022 року Ставищенської селищної ради (а.с. 22).

Оціночна вартість будинку становить 50077,16 гривень, що підтверджується довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості (а.с. 36-37).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися з заявами до Ставищенської ДНК про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на що нотаріус 30.09.2022 року відмовив у видачі вказаних свідоцтв та повідомив, що правовстановлюючий документ на будинок відсутній, право власності за спадкодавцею на вказаний будинок не зареєстроване (а.с. 28, 29).

Факт відсутності реєстрації права власності за спадкодавцею на вказаний житловий будинок станом на 01.01.2013 року підтверджено довідкою КП «Південне БТІ» № 447 від 18.02.2022 року (а.с. 27)

Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 311326902 від 30.09.2022 року право власності в ДРРП на вказаний будинок за спадкодавцею не зареєстроване (а.с. 68).

Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини гарантує право на справедливий судовий розгляд. Вона закріплює принцип верховенства закону, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.

У абзаці 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

За ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно положень частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову, характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб).

Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року.

Відповідно до п. 20 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (затверджених ЦСУ СРСР 12 травня 1985 року №5-24/26) суспільна група господарства визначається у залежності від роду занять голови господарства (сім`ї). Господарства, в яких проживають колгоспні пенсіонери відносяться до господарств колгоспників незалежно від роду занять голови сім`ї. Такі ж вказівки по визначенню суспільної групи двору дані у Постанові Держкомстату СРСР від 12 травня 1990 року.

Згідно ст.120 ЦК УРСР (1963 року) колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

За частиною 2 статті 123 ЦК УРСР (1963) розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року №885-ХІІ 15 квітня 1991 року введений в дію Закон України "Про власність".

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №110 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Стаття 525 ЦК УРСР визначає, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

У відповідності зі ст. 529 ЦК (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

За статтею 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За п.п. 111, 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 7 липня 1994 р. за N 152/361), яка діяла на час відкриття спадщини, прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За положеннями ст. 1218, частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті,за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. (ч. 1 ст. 1235 ЦК України).

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її .

Згідно статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України (Постанова Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 грудня 2021 року по справі № 554/5912/19-ц провадження № 61-12594св21).

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7, - свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Частинами 2, 3 ст. 3Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ОСОБА_4 за життя набула права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , як на частку в майні колгоспного двору та, в силу прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , а тому право на вказаний будинок в цілому увійшло до складу спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок смерті останньої, яку позивачі в свою чергу успадкували відповідно до заповіту, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати по справі позивачі просять покласти на них.

Керуючись ст. 55 Конституції України, ст. ст. 120, 123, 524, 525, 529, 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.), ст. ст. 15, 16, 182, 392, 1216, 1218, 1219, 1220, 1223, 1261, 1268, 1269, 1296, 1297 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 2, 3 Закону України Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV, ст. ст. 4, 10, 12, 81, 89, 141, 200, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 49,4 м2, житловою площею 28,2 м2, вартістю 25038 гривень 58 копійок.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 49,4 м2, житловою площею 28,2 м2, вартістю 25038 гривень 58 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Р. В. Гуртовенко