Номер провадження: 22-ц/813/4700/22
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Дришлюка А.І.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

за участю: адвоката відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

переглянув у судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Євценка Романа Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

29 вересня 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що сторони з 08 листопада 2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя між сторонами не склалося із-за різних характерів, життєвих прагнень та поглядів на подружнє життя. Почуття поваги та кохання подружжям один до одного втрачено, сторони мешкають окремо. Суперечок про поділ майна та місце проживання спільної доньки позивач та відповідач не мають. Подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. На даний момент їх шлюб носить формальний характер, тому подальше сумісне життя з відповідачем та збереження сім`ї неможливі.

Справу розглянуто за відсутності сторін.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2020 року позов задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі адвокат Євценко Р.І. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та за відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторона позивача по справі сповіщена належним чином, при цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що сторони з березня 2020 року не підтримують сімейно-шлюбні відносини, спільного господарство не ведуть, проживають окремо, намір про збереження сім`ї не встановлено. На час розгляду справи майнові вимоги, будь-кого з сторін, суду не пред`явлені.

Проте, колегія не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 08 листопада 2008 року у Київському відділі реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, про що 08 листопада 2008 року зроблено відповідний актовий запис №513. Свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 (а.с. 7).

Під час шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про що 22 травня 2009 року складено відповідний актовий запис №1789, згідно з свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів про народження Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим (а.с. 12).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 зазначила, що сімейне життя між сторонами не склалося із-за різних характерів, життєвих прагнень та поглядів на подружнє життя. Почуття поваги та кохання подружжям один до одного втрачено, сторони мешкають окремо. Подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. На даний момент їх шлюб носить формальний характер, тому подальше сумісне життя з відповідачем та збереження сім`ї неможливі.

Відповідно до статті 51 Конституції України та частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Висновки суду першої інстанції щодо розірвання шлюбу ґрунтуються на засадах верховенства права, є законними і обґрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з посиланням суду у мотивувальній частині на те, що «Однією сім`єю сторони не проживають з березня 2020 року…», з огляду на таке.

У відповідності до позовної заяви з березня 2020 року шлюбні відносини між сторонами припинились, фактичні шлюбні відносини припинились.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 265 ЦПК України в описовій частині рішення зазначаються, зокрема стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Пунктами 1-3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема:

фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини;

докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення;

мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У мотивувальній частині судового рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Така обставина як час припинення шлюбних відносин сторін не була предметом окремого дослідження в суді, натомість суд першої інстанції лише зі змісту позовної заяви послався на час припинення шлюбних відносин, хоча це посилання не доведено жодними доказами.

З огляду на преюдиційність змісту судового рішення, зазначення в мотивувальній частині рішення про розірвання шлюбу того факту, що з березня 2020 року сторони припинили спільне подружнє життя, впливатиме на можливі подальші спори між подружжям, зокрема щодо майна.

Отже, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2020 року підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини посилання суду на те, що «Однією сім`єю сторони не проживають з березня 2020 року…».

Необхідність у встановленні обставин конкретної дати припинення шлюбних відносин відсутня, оскільки вони не відносяться до предмету спору в даній справі.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для зміни рішення суду першої інстанції та виключення з мотивувальної частини рішення посилання на момент припинення шлюбних відносин.

Доводи апеляційної скарги адвоката Євценка Р.І. в інтересах ОСОБА_1 зводяться до порушення судом норм процесуального права, а саме неналежного повідомлення про слухання справи, оскільки на той час відповідач перебував в Автономній Республіці Крим.

Повідомлення учасників справи про місце, дату і час судового засідання проводиться судом, відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України.

За приписами ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Крім того, ч. 6 ст. 128 ЦПК України встановлює, що судова повістка надсилається судом за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З позовної заяви вбачається, що позивачем зазначено адресу місце реєстрації відповідача ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 (а.с. 1).

На підставі ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом першої інстанції було зроблено запит до Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, на даний запит було надано відповідь відповідно до якого зазнчено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Відповідно до ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Статтею 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

За змістом частин першої-другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В матеріалах справи наявне поштове повідомлення про вручення відповідачу ОСОБА_1 судової повістки на 02 грудня 2020 року (а.с. 24).

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

Доказів на спростування перебування/проживання інших повнолітніх осіб, які б могли отримати судову повістку за адресою реєстрації відповідача надано не було.

На підставі зазначеного, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції вимог щодо неналежного сповіщення відповідача ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи не заслуговують на увагу.

Учасникам справи був наданий повний обсяг процесуальних прав, в тому числі на стадії апеляційного розгляду справи, задля доведення/спростування фактів та обставин з метою всебічного встановлення фактичних обставин справи та правильного вирішення справи по суті заявлених позовних вимог.

Також, апеляційний суд вважає за потрібне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія А, №303-А, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для зміни рішення суду першої інстанції та виключення з мотивувальної частини рішення посилання на момент припинення шлюбних відносин.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2020 року змінити в частині мотивування.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 07 листопада 2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду:М.М.Дагомерецький
А.І.Дришлюк
Р.Д.Громік