Справа №:755/8880/22
Провадження №: 2/755/5768/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2022 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Слободянюк А.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в:

До провадження Дніпровського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 вересня 2022 року дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк, з дня отримання ухвали, для усунення недоліків.

На виконання вищенаведеної ухвали про залишення позовної заяви без руху, 31 жовтня 2022 року до суду надійшли заяви позивача про усунення недоліків та про направлення даної справи за підсудністю.

Однак, дослідивши заяву на усунення недоліків та заяву позивача про направлення даної справи за підсудністю, суддя дійшов висновку про повернення даної позовної заяви позивачу, у зв`язку із не усуненням недоліків позову, вказаних в ухвалі від 16 вересня 2022 року, на підставі наступного.

Так, відповідно до п. 5 Постанови Верховного суду №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими ст. 110 ЦПК України (в редакції 2005 року).

Питання щодо загальної територіальної підсудності справ, наразі, регулюється параграфом 3 Глави 2 Розділу 1 ЦПК України.

Зокрема, ч. 1 ст. 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Крім того, за приписами ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Як вбачається, позивач подала даний позов, у відповідності до ч. 2 ст. 28 ЦПК України, зазначаючи про те, що даний позов слід розглядати за місцем її проживання на території Дніпровського району м. Києва. При цьому, не зазначаючи у позовній заяві жодної відомої адреси місця реєстрації відповідача.

В той же час, як було зазначено в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 16 вересня 2022 року, відповідно до наданих матеріалів справи, даний позов не може бути підсудний Дніпровському районному суду м. Києва, відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України, оскільки зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання позивача не відноситься до території Дніпровського району м. Києва та при цьому, згідно положень закону, її фактичне місце проживання на території Дніпровського району м. Києва - не є її зареєстрованим/задекларованим місцем проживання у встановленому законом порядку, оскільки місце реєстрації позивачки, відповідно до довідки про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру, є - м. Харків.

Крім того, як було зазначено судом, згідно змісту позовної заяви та документів, доданих до неї, в даному випадку відсутні підстави, за наявності яких позивачка могла б пред`явити даний позов за місцем своєї реєстрації, відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України.

Так, зокрема у подружжя відсутні спільні діти, які перебувають на утриманні позивача, суду не надано доказів, що за станом здоров`я чи з інших поважних причин позивачка не може виїхати до місця проживання відповідача, а в матеріалах справи відсутня домовленість між подружжям, що справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

В той же час, як вбачається, у своїй заяві про усунення недоліків, позивач зазначає про те, що оскільки її зареєстроване місце проживання перебуває у м. Харкові, де наразі ведуться активні бойові дії, то вона позбавлена можливості виїхати у зазначене місце, для можливості розгляду справи за своїм місцем реєстрації.

Так, суд зазначає, що в даному випадку положення частини другої статті 28 ЦПК України, на яку посилається у своїй заяві позивачка, передбачає розгляд справи за місцем реєстрації позивача, у разі, якщо у останнього немає можливості виїхати до місця проживання, саме відповідача, а не позивача, як це вказує заявниця у своїй заяві про усунення недоліків.

Крім того, суд не має можливості направити дану справу за підсудністю до належного суду за місцем реєстрації позивача ( АДРЕСА_1 ), оскільки в даному випадку підстави визначені ч. 2 ст. 28 ЦПК України, за яких даний позов можливо розглядати за альтернативним вибором позивача - взагалі відсутні.

Даний позов підлягає пред`явленню виключно за правилами ч. 1 ст. 27 та ч. 9 ст. 28 ЦПК України, про що позивачу було зазначено в ухвалі суду від 16 вересня 2022 року та, з врахуванням наведених обставив, вказано про необхідність зазначення у позовній заяві останнього відомого зареєстрованого місця проживання відповідача, місцезнаходження його майна або місця роботи, з поданням відповідних доказів, для можливості визначення територіальної підсудність вказаної справи за Дніпровським районним судом м. Києва, саме в порядку ч. 1 ст. 27 та ч. 9 ст. 28 ЦПК України.

Відсутність інформації щодо адреси останнього місця реєстрації відповідача, позбавляє можливості суд направити дану справу за підсудністю до належного суду.

Так, з урахуванням викладених обставин та поданих позивачем заяв, вбачається, що нею не було виконано вимоги, зазначені в ухвалі суду від 16 вересня 2022 року та не усунуто недоліки наведеного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач у встановлений термін в ухвалі про залишення позовної заяви без руху не усунув недоліки, позовна заява вважається не поданою та повертається позивачеві.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Отже, з огляду на те, що судове рішення про залишення позовної заяви без руху, не було виконаним стороною позивача, а також приймаючи до уваги те, що повернення позовної заяви, відповідно до ч. 6 ст. 185 ЦПК України, не є порушенням права позивача на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до правосуддя, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає поверненню особі, яка її подала.

При цьому, позивачу слід роз`яснити, що він не позбавлений можливості повернути собі сплачений судовий збір у разі зверненні до суду з відповідним клопотанням. Так, згідно з вимогами ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям абозалишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись ст.ст.4, 11, 12, 13, 43, 44, 48, 81, 175, 185, 260, 294 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стати підставою для повернення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя А.В. Слободянюк