Ухвала

26 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 759/8897/20

провадження № 61-17283св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником - адвокатом Данильчуком Олексієм Ігоровичем, на постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Борисової О. В., Ратнікової В. М., Левенця Б. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Історія справи

У червні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на квартиру, в якому просив судвстановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_4 з ОСОБА_2 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з серпня 2018 року по вересень 2019 року. Також просив визнати право спільної сумісної власності сторін на квартиру АДРЕСА_1 .

03 лютого 2021 року представник ОСОБА_4 - адвокат Басараб Н. В. подав до суду першої інстанції заяву про залишення вказаної вище позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на квартирузалишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України.

09 лютого 2021 року представник ОСОБА_2 - адвокат Данильчук О. І. відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України подав до Святошинського районного суду м. Києва заяву про компенсацію судових витрат, в якій просив стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 28 008,56 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 травня 2021 року поновлено представнику ОСОБА_2 - адвокату Данильчуку О. І. строк для подання заяви про компенсацію судових витрат, у задоволенні заяви відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки в межах розгляду цивільної справи судом постановлено ухвалу суду про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_4 на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України, тому відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення в розумінні положень статті 270 ЦПК України.

Не погодившись з такою ухвалою, представник ОСОБА_2 - адвокат Данильчук О. І. подав апеляційну скаргу.

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Данильчука О. І. задоволено частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28 травня 2021 року в частині відмови у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 -адвоката Данильчука О. І. про компенсацію судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви. В решті ухвалу залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні заявипро компенсацію судових витрат, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відсутні правові підстави для покладення на позивача компенсації судових витрат понесених відповідачем на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України, оскільки не було встановлено зловживання процесуальними правами з боку позивача.

При цьому, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про поновлення строку для подання вказаної заяви.

Узагальнені доводи касаційної скарги

21 жовтня 2021 року ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Данильчука О. І. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року.

В касаційній скарзі заявник просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції ухвалена постанова з порушенням норм процесуального права, без повного дослідження усіх обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

18 листопада 2021 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи, матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційне провадження підлягає закриттю.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах Леваж Престасьон Сервіс проти Франції від 23 жовтня 1996 року та Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії від 19 грудня 1997 року).

Окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат (пункт 13 частини першої статті 353 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (частина п`ята статті 142 ЦПК України).

Отже, ухвала суду першої інстанції стосовно компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи (зокрема витрат на професійну правничу допомогу), внаслідок необґрунтованих дій позивача є ухвалою щодо визначення розміру судових витрат.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 18 ухвали від 28 вересня 2022 року у справі № 477/1315/20 (провадження № 14-183цс21).

В ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету (частина третя статті 257 ЦПК України).

Відповідно до частини шостої статті 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього кодексу.

Таким чином, питання про розподіл між сторонами судових витрат суд може вирішити як в ухвалі про залишення позову без розгляду, так і в ухвалі окремо з питання про такий розподіл,зокрема про компенсацію здійснених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 травня 2021 року поновлено представнику ОСОБА_2 - адвокату Данильчуку О. І. строк для подання заяви про компенсацію судових витрат, у задоволенні заяви відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Данильчука О. І. задоволено частково. Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28 травня 2021 року в частині відмови у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - Данильчука О. І. про компенсацію судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви. В решті ухвалу залишено без змін.

Зазначене судове рішення відповідачка оскаржила у касаційному порядку.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 389 цього кодексу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали (частина перша статті 389 ЦПК України).

Оскільки ухвала суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат не належить до переліку ухвал, визначених у пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України, таку ухвалу не можна оскаржити у касаційному порядку. А тому не можна оскаржити у цьому порядку і постанову апеляційного суду, ухвалену за результатами перегляду такої ухвали.

Близького за змістом правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 25 ухвали від 28 вересня 2022 року у справі № 477/1315/20 (провадження № 14-183цс21).

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19) сформульовано правову позицію, згідно з якою, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, тому у зв`язку з цим касаційне провадження у справі належить закрити.

Наведена правова позиція підлягає застосуванню судом до процесуальних правовідносин, що виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, тому касаційне провадження у справі необхідно закрити.

Керуючись статтями 260, 389, 394, частиною другою статті 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , поданою представником - адвокатом Данильчуком Олексієм Ігоровичем, на постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року за заявою представника ОСОБА_2 - адвоката Данильчука Олексія Ігоровича про компенсацію позивачем судових витрат відповідача у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на квартиру.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов