Провадження №2/359/1229/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

26 жовтня 2022 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст пред`явленого позову.

В грудні 2021 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 24 квітня 2015 року між нею та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області. ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син ОСОБА_4 . За час перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 набули у власність квартиру АДРЕСА_1 . Вказане майно було придбано в період зареєстрованого шлюбу, тому на нього розповсюджується режим спільної сумісної власності. Незважаючи на це, вони не дійшли згоди щодо порядку поділу нерухомого майна. Тому ОСОБА_3 просить визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .

2. Процесуальні дії у цивільній справі.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2022 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Крім цього, у приватного нотаріуса КМНО Негрич О.М. була витребувана належним чином завірена копія договору купівлі-продажу квартири, укладеного 26 жовтня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №339, а також копії документів на підставі яких був посвідчений даний договір (а.с.27-28).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.182).

3. Ставлення сторін до пред`явленого позову.

Позивач та її представник ОСОБА_5 підтримали позов та наполягали на його задоволенні.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, яким частково визнав пред`явлений позов та просив визнати за ОСОБА_3 право власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 . В обґрунтування відзиву вказав на те, що 60000 гривень отримав в дарунок від матері ОСОБА_6 . За рахунок цих грошових коштів відповідач вніс перший внесок у розмірі 51720 гривень на виконання інвестиційного договору від 15 вересня 2017 року. В подальшому в період з 20 вересня 2017 року по 20 серпня 2018 року сплачував щомісячні платежі у розмірі 38760 гривень, а починаючи з 20 вересня 2018 року - у розмірі 40080 гривень. Крім цього, ОСОБА_6 щомісячно допомагала грошовими коштами відповідачу у розмірі 20000 гривень. В жовтні 2018 року відповідач у повному обсязі виплатив вартість спірної квартири. У такий спосіб за рахунок спільних коштів подружжя було придбано менш ніж 50% спірного нерухомого майна (а.с.140).

Позивач надала відповідь на відзив, якою не визнала заперечення відповідача у повному обсязі. Вказала, що надана відповідачем довідка АТ «Фармак» про отримання ОСОБА_6 доходу у вигляді дивідендів, які в подальшому були використані в якості першого внеску на виконання умов інвестиційного договору від 15 вересня 2017 року для будівництва спірного майна, не є належним доказом. Крім цього, відповідач зазначила, що інформація, викладена у відзиві про надання ОСОБА_6 щомісячно грошових коштів у розмірі 20000 гривень, не відповідає дійсності. У зв`язку з цим, позивач наполягала на задоволенні позовних вимог (а.с.150-152).

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Встановлено, що 24 квітня 2015 року виконавчим комітетом Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб (а.с.13).

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14).

15 вересня 2017 року ОСОБА_2 уклав з ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Геос Інвест» інвестиційний договір №ПР/Б1/010 (а.с.47-53). За умовами якого ОСОБА_2 зобов`язався сплатити грошові кошти у розмірі 518160 гривень, а ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Геос Інвест» зобов`язався забезпечити будівництво квартири АДРЕСА_2 , та передати її у власність ОСОБА_2

ОСОБА_2 у повному обсязі сплатив грошові кошти на виконання умов інвестиційного договору, що підтверджується довідкою №ПР/Б1/010-3 від 18 жовтня 2018 року (а.с.57).

26 жовтня 2018 року між Красовським та ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Геос Інвест» був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Негрич О.М., зареєстрований в реєстрі за №339 (а.с.41-42). Згідно з яким ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Геос Інвест» передав у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

26 жовтня 2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Негрич О.М. прийняла рішення №43719168 про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 жовтня 2018 року (а.с.138).

В подальшому, позивач відновила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 », що підтверджується паспортом громадянки України, виданим на її ім`я, та пред`явленим для огляду у судовому засіданні.

Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, врегульовані гл.8 «Право спільної сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України.

5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.

5.1. норми матеріального права.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У відповідності до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) зроблено висновок, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.23 та п.24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.57 СК України майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

5.2. норми процесуального права.

У відповідності до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , була набута ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період перебування у шлюбі.

Тому, вказане нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності сторін по справі, що у повній мірі узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18).

Крім цього, судом встановлено, що ОСОБА_6 є власником іменних акцій в кількості 11088 штук ВАТ «Фармак», згідно копії сертифікату іменних акцій від 19 листопада 2004 року (а.с.169).

В період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року ОСОБА_6 отримала дохід у вигляді дивідендів у розмірі 63756 гривень (а.с.173).

Разом з цим, всупереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України, а ні відповідач, а ні його представник ОСОБА_8 , не надали до суду жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_6 передала ОСОБА_2 вищевказану грошовому суму, яку останній вніс в якості першого платежу за інвестиційним договором №ПР/Б1/010 від 15 вересня 2017 року.

Твердження відповідача з приводу того, що ОСОБА_6 щомісячно в якості дарунку передавала йому грошові кошти у розмірі 20000 гривень також не знайшли свого підтвердження в ході розгляду цивільної справи.

За таких обставин, відповідач та його представник ОСОБА_8 не надали достатніх та належних доказів, які б спростовували презумпцію права спільної сумісної власності на спірну квартиру.

З огляду на це, за ОСОБА_1 слід визнати право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

7. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанції №27336 від 30 листопада 2021 року (а.с.1) вбачається, що при пред`явленні позову до суду позивач сплатила судовий збір у розмірі 5085 гривень 08 копійок. Пред`явлений нею позов задоволений. Тому з ОСОБА_2 на її користь належить стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 5085 гривень 08 копійок.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 та ч.2 ст.60, ч.1 ст.61, ст.63, ч.1 ст.68 СК України, ч.1 та ч.6 ст.81, ч.1 ст.141, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору у розмірі 5085 гривень 08 копійок.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду 04 листопада 2022 року.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський