Справа № 2-2289/10
Провадження № 4-с/161/44/22
У Х В А Л А

іменем України

01 листопада 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Чигринюк В.С.

за участі:

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

державного виконавця Білової В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) Головного державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Білової Вікторії Анатоліївни,

В С Т А Н О В И В:

21.07.2022 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною скаргою в обґрунтування якої зазначила, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.03.2010 року в справі № 2-2289/10 з неї та ОСОБА_3 було стягнуто солідарно на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі філії АТ «Брокбізнесбанк» 331103 грн. 31 коп. кредитної заборгованості, а також судові витрати по справі. 29.01.2013 року Другим ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) відкрито виконавче провадження № 36261947 щодо примусового виконання судового рішення у справі № 2-2289/10. Також, 07.06.2022 року, їй стало відомо, що на картковий рахунок, на який вона отримує заробітну плату, накладено арешт на підставі постанови Головного державного виконавця Другого ВДВС Білової В.А. від 07.06.2022 року. Надалі, 06.07.2022 року нею було подано клопотання про зняття вказаного арешту, однак у його задоволенні було відмовлено з тих підстав, що такий картковий рахунок не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус та набули статусу вкладу. Однак, таке твердження органу ДВС не відповідає дійсності, оскільки на вказаний рахунок вона отримує заробітну плату, яка є її єдиним джерелом доходу. Відтак, накладення арешту на даний рахунок позбавляє її конституційного права на отримання заробітної плати та належний життєвий рівень. Враховуючи наведене, просить суд визнати неправомірною бездіяльність Головного державного виконавця Другого ВДВС Білової В.А. в рамках виконавчого провадження № 36261947 щодо відмови у знятті арешту з грошових коштів, що містяться як заробітна плата на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «РайфайзенБанк» на її ім`я та зобов`язати останню зняти арешт із зазначеного рахунку.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 та представник заявниці адвокат Носков О.М. заявлені вимоги підтримали з підстав, які викладені у вищевказаній скарзі, просили скаргу задовольнити.

Державний виконавець в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення скарги, суду пояснила, що картковий рахунок боржника, на який було накладено арешт у виконавчому провадженні № 36261947, не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, а тому підстави для його скасування відсутні.

Представник заінтересованої особи - стягувача ТзОВ «ФК «Сіті Фінанс» (який є правонаступником АТ «Брокбізнесбанк»), будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, будь-яких заяв, клопотань чи письмових заперечень від нього на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За наведених обставин, суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі сторони стягувача.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Також, в ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» закріплено, що боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.03.2010 року в цивільній справі № 2-2289/10 з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було стягнуто солідарно на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі філії АТ «Брокбізнесбанк» 331103 грн. 31 коп. кредитної заборгованості, а також судові витрати по справі.

На виконання вищевказаного судового рішення, 08.06.2010 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було видано відповідні виконавчі листи, які в подальшому були пред`явлені до Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів).

29.01.2013 року державним виконавцем Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) Воробей O.A. було відкрито виконавче провадження № 36261947 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2-2289/10 відносно боржника ОСОБА_4 (а.с. 3).

13.01.2021 року головним державним виконавцем Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) Біловою В.А. було проведено заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні № 36261947 із АТ «Брокбізнесбанк» на його правонаступника ТзОВ «ФК «Сіті Фінанс», про що винесено відповідну постанову (а.с. 6).

07.06.2022 року головним державним виконавцем Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) Біловою В.А. було винесено у виконавчому провадженні № 36261947 постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення даної постанови, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику (а.с. 5).

Судом також встановлено та державним виконавцем не оспорюється, що на підставі вищевказаної постанови про арешт коштів боржника від 07.06.2022 року у виконавчому провадженні № 36261947, було накладено арешт на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «РайфайзенБанк» на ім`я ОСОБА_1

06.07.2022 року представник ОСОБА_1 звернувся до Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) із клопотанням про зняття арешту з коштів на обгрунтування якого зазначив, що на підставі оспорюваної постанови було накладено арешт на картковий рахунок його довірительки, на який вона отримує заробітну плату, яка є єдиним джерелом її доходу (а.с. 8).

Однак, своїм листом від 13.07.2022 року № 37548 Другий ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) відмовив у задоволенні вищевказаного клопотання представника боржника мотивуючи це тим, що картковий рахунок № НОМЕР_1 не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус, та набули статусу вкладу, а тому підстав для зняття арешту з коштів, які знаходяться на даному картковому рахунку немає (а.с. 10-11).

У своїй скарзі ОСОБА_1 зазначає, що заробітна плата є її єдиним джерелом доходу, а тому накладення арешту на відповідний рахунок позбавляє її конституційного права на отримання заробітної плати та належний життєвий рівень.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

За статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Статтею 56 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно зі ст. 68 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плату, пенсію як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Згідно з ч. 1 ст. 69 ЗУ «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи-підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, -20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами (частини друга, третя статті 70 Закону України «Про виконавче провадження»).

Зняття арешту з коштів здійснюється виконавцем відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження».

В абзаці 2 ч. 2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Як встановлено судом, 06.07.2022 року представник боржника ОСОБА_1 звертаючись до Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) із клопотанням про зняття арешту з коштів долучив довідку АТ «Райффайзен Банк Аваль» № 146 від 15.06.2022 року з якої слідує, що картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «РайфайзенБанк» на ім`я ОСОБА_1 , створений згідно зарплатного проекту представництва «Медокемі Лімітед», де офіційно працевлаштована ОСОБА_1 (а.с. 9, 12).

У свою чергу, той факт, що ОСОБА_1 отримує заробітну плату на картковий рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» достовірно підтверджується історією по даному картковому рахунку за період з 01.01.2022 року по 18.07.2022 року (а.с. 13-17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) зроблено такі висновки: «Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. Саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх обліковування на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»)».

У ст. 43 Конституції України наголошено на тому, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (ст. 43 Конституції України), зокрема шляхом встановлення законом граничних розмірів відрахувань із заробітної плати та інших доходів боржника залежно від видів стягнення (ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь-яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань.

Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.

Арешт не може бути накладений на кошти, що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. Втім, на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не поширюється.

Для боржника надання підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення завданих негативних наслідків.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21).

Отже, звернення стягнення та накладення арешту на заробітну плату понад встановлені Законом розміри заборонено, а якщо він накладений, то підлягає зняттю. Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема й на підставі повідомлення боржника.

Вищевказаний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 22.08.2022 року по справі № 750/8498/21 (провадження № 61-20181св21).

Таким чином судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 через свого представника надала державному виконавцю підтверджуючі документи про те, що арешт накладено на кошти, зараховані на рахунок, що призначений для отримання заробітної плати. Виписка за рахунком також підтверджує зарахування на нього виключно заробітної плати заявника.

Приватний виконавець на порушення вимог п. 1 ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» не зняв арешт з грошових коштів.

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) Головного державного виконавця Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) Білової В.А. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) Головного державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Білової Вікторії Анатоліївни задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Білової Вікторії Анатоліївни при здійсненні виконавчого провадження № 36261947 щодо відмови у знятті арешту з грошових коштів, що містяться як заробітна плата на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в Акціонерному товаристві «Райфайзен Банк Аваль» на ім`я ОСОБА_1 .?

Зобов`язати Головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Білову Вікторію Анатоліївну зняти арешт з грошових коштів, що містяться як заробітна плата на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в Акціонерному товаристві «Райфайзен Банк Аваль» на ім`я ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення ухвали відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали складений 02 листопада 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська