02.11.2022 Справа № 756/9760/22
Справа № 756/9760/22
Провадження № 2-о/756/447/22
У Х В А Л А

02 листопада 2022 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду міста Києва Тиха О.О., перевіривши матеріали заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Оболонський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території,

У С Т А Н О В И В:

Заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , від імені та в інтересах яких діє адвокат Корнієнко А.А., звернулися до суду в порядку окремого провадження з заявою про встановлення факту народження дитини чоловічої статі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у м. Сімферополь, АР Крим, Україна.

Дослідивши заяву, матеріали, які додані до неї, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільний справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

До відкриття провадження у справі суддя після одержання заяви з`ясовує, чи відповідає заява вимогам, встановленим ст. 318 ЦПК, чи підсудна справа даному суду, чи немає інших підстав для повернення заяви або відмови у відкритті провадження в цивільній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до положень ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту народження дитини у місті Сімферополь АРК, заявники посилаються на те, що вони є громадянами України, проте, дитина народилась на тимчасово окупованій території України, а тому підставою для проведення державної реєстрації акту цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Правові та організаційні засади державної реєстрації актів цивільного стану визначає Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Згідно ч. 2, ч. 4 статті 13, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків або за заявою, поданою в електронній формі.

Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження.

Згідно з п.14 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні затверджених Наказом Міністерства юстиції України (від 18.10.2000 № 52/5 із змінами та доповненнями), у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться будь-яким органом державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника.

Отже, підставою для проведення державної реєстрації народження дитини, відповідно до вищезазначеного закону є звернення заявника до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

07.05.2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України» №2217-IX від 21.04.2022, на підставі якого ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» викладена в наступній редакції: будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.»

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту народження дитини представником заявників надано: довідку про народження дитини; копію виписного епікризу (з акушерського стаціонару) та свідоцтво про народження, які були видані органами на тимчасово окупованій території.

Вказані документи у відповідності до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акту цивільного стану, визнаються дійсними в Україні.

Доказів того, що заявникам відмовлено в державній реєстрації народження дитини на окупованій території у зв`язку з тим, що документи про народження дитини видані окупаційною владою - суду не надано.

При цьому, представник заявників у поданій заяві не зазначає про причини неможливості проведення державної реєстрації народження дитини у встановленому порядку та не надає доказів неможливості реєстрації факту народження в органах Державної реєстрації актів цивільного стану України.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту

і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст.318 ЦПК України. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи

відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Таким чином, встановлення факту, що має юридичне значення, встановлюється судом лише у разі неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт у позасудовому порядку.

Отже, зверненню до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, має передувати звернення заявника до відповідного органу та лише після одержання відмови органу, до якого звертався заявник з відповідним питанням, в останнього є підстави звернутися до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Щодо посилання представника заявників на лист Верховного Суду від 22.04.2021, в якому зазначено, що під час розгляду судами справ про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України вимога щодо отримання письмової відмови органів реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації фактів не ґрунтується на положенні чинного законодавства, суд роз`яснює наступне.

Лист Верховного Суду № 987/0/208-21 датований 22.04.2021, разом з тим зміни до ч. 3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якими частину третю статті 9 доповнено словами "крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану", внесені законом, який набрав чинності 07.05.2022.

Таким чином, лист Верховного Суду № 987/0/208-21 від 22.04.2021 містить методичні рекомендації, виходячи з норм діючого на той час законодавства та без урахування відповідних змін у законодавстві станом на день звернення з вказаними заявами.

Враховуючи, що заявники звернулися із заявою в порядку ст. 317 ЦПК України та просять встановити факт народження дитини, необхідно зазначити про причини неможливості проведення державної реєстрації народження дитини у встановленому порядку, надати докази неможливості реєстрації факту народження в органах Державної реєстрації актів цивільного стану України, а саме: письмові докази свого звернення до Оболонського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та письмову відмову вказаного органу.

Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Так, згідно з п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України заява повинна містити, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи,їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Згідно з ч. 3 ст. 42 ЦПК України у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Виключенням є справи про розірвання шлюбу за заявою особи, засудженої до позбавлення волі, які можуть бути розглянуті судом за участю представника такої особи.

Натомість, у заяві зазначені: особи, в інтересах яких подається заява, особа, яка подає заяву (адвокат), та заінтересована особа.

При цьому, відомості щодо осіб, в інтересах яких подається заява, не містять поштового індексу, відомих номерів засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти останніх. Представник заявників зазначає лише адресу реєстрації осіб, в інтересах яких подається заява, у м. Сімферополь, АР Крим, який відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є тимчасово окупованою територією, що позбавляє суд можливості викликати їх в судове засідання, а також зобов`язати надати оригінали доказів, які додаються до заяви, для встановлення їхньої автентичності, у разі необхідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, заява підлягає залишенню без руху до усунення заявником вказаних порушень.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист, залишення заяви без руху жодним чином не перешкоджає заявнику у доступі до правосуддя після усунення недоліків заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 258-261, 294, 315, 318 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , заінтересована особа: Оболонський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території, - залишити без руху, надавши представнику заявників строк у п`ять днів для усунення зазначених недоліків, який починає перебіг з дня отримання ухвали.

Роз`яснити представнику заявників, що у випадку не виконання вимог даної ухвали в строк, заява буде вважатися неподаною та повернута йому.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://www.reestr.court.gov.ua.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.О. Тиха