Справа № 361/7092/19
Провадження № 2/361/154/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2022 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Радзівіл А.Г.

за участю секретарів Бас Я.В., Лелеки В.А.

представника позивачів ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Карпович Олексій Миколайович, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору дарування та скасування реєстрації права власності,

В С Т А Н О В И В:

04 жовтня 2019 року до суду звернулися позивачі із позовом до відповідачів у якому просили судвизнати недійсним договір дарування житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 від 26.05.2012 року, зареєстрований в реєстрі № 599, посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного встаріального округу Київської області Карповичем О.М., скасувати реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 та ОСОБА_8 за номером 34537840 від 19.06.2012 року (витяг про державну реєстрацію прав від 19.06.2012 року) проведену на підставі договору дарування житлового будинку, стягнути із ОСОБА_5 та ОСОБА_8 понесені судові витрати.

Свій позов обґрунтовували тим, що вони - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в 1962 році уклали шлюб. Від шлюбу мають трьох дітей - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та двох доньок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Позивачі проживають у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належав їм на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане виконкомом Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області 22.05.2008 року. Позивачі вказують, що вказаний будинок єдине місце помешкання, що вони мають для проживання.

Позивач ОСОБА_3 зазначає, що він у 2010 році в результаті дорожньо - транспортної пригоди він зазнав чисельні забої головного мозку, що підтверджується лікарняною випискою, та комп`ютерною томографією головного мозку. Після цієї події його стан здоров`я значно погіршився, він постійно мав та має головні болі, запаморочення, періодично знепритомнів, зір почав падати, в результаті чого не мав можливості доглядати за собою та постійно потребував сторонньої допомоги. Згодом через катаракту на обох очах та інших розладів здоров`я (що підтверджується заключениям ЛЛК від 25.01.2018 року), позивач потребував постійної соціальної допомоги, яку йому на сьогоднішній день надає донька ОСОБА_8 .

В результаті чисельних хвилювань через події, що сталися з ОСОБА_3 в 2010 році, стан здоров`я його дружини ОСОБА_4 поступово значно погіршився, що також підтверджується лікарськими висновками та результатами обстежень. Через її хворобу вона не мала змоги не тільки доглядати за ним, а й сама потребувала постійної допомоги.

В цей же час їх син, ОСОБА_5 , неодноразово жалівся їм, що не має належних умов для проживання зі своєю сім`єю. Їх донька, ОСОБА_8 , постійно допомогала їм по домогосподарству, доглядала за ними, готувала їжу, прала, купляла продукти харчування.

Позивачі вирішили запропонувати дітям доглядати їх та піклуватись про них до кінця життя, а вони за це залишать їм після їх смерті будинок та земельну ділянку. Позивачі зазначають, що через те, що цей дім був єдиним житлом, в якому вони з дружиною зареєстровані та проживають і на сьогоднішній день, вони не мають волевиявлення на відчуження будинку при житті. Донька з сином погодились їх доглядати та допомагати по домогосподарству, тобто утримувати їх до смерті.

Позивач ОСОБА_3 у позові вказує на те, що при укладанні договору у нотаріуса, через погіршення стану його здоров`я та поступовою втратою зору в результаті ДТП, він не мав змоги прочитати текст та адекватно сприйняти зміст та значення викладеного тексту в договорі. Нотаріусом текст договору зачитано йому не було. Коли він підписував договір, був впевнений, що підписує договір довічного утримання, адже всі узгоджені умови з дітьми та дружиною повністю відповідали змісту договору довічного утримання, передбаченому законодавством.

Проте, всупереч вищезазначеного, 26.05.2012 року ним було підписано договір дарування житлового будинку, який належав йому та його дружині, ОСОБА_4 , на праві власності, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого він подарував своєму сину, ОСОБА_5 , та своїй дочці, ОСОБА_8 , по 1/2 частки житлового будинку.

Про це вони з дружиною дізнались в 2017 році, та одразу звернулися до суду з позовом до свого сина ОСОБА_5 з метою розірвання договору дарування.

Проте рішенням суду від 25.02.2019 року по справі № 361/7316/17 йому було відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Спочатку відносини були добрі, син приїздив на вихідні дні, ночував у великій житловій кімнаті, зробив часткове оздоблення будинку шляхом заміни двох вікон та двох батарей опалення. В цей же період син почав будувати двоповерхову прибудову до житлового будинку, колонку подачі води. Вони допомагали йому грошима.

Після укладання договору дарування їх син, ОСОБА_5 , жодного разу не допомагав нїм матеріально, не утримує будинок, не приймає участі в утримуванні їх та присадибної земельної ділянки. Позивач та його дружина самі оплачують комунальні послуги, що підтверджується квитанціями про сплату комунальних послуг. Факт відсутності допомоги від сина, ОСОБА_5 , з утримання будинку та прилеглої до нього земельної ділянки підтверджується актом обстеження земельної ділянки, засвідчений сільським головою Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області. З 2014 року ОСОБА_10 взагалі перестав з ними спілкуватись через конфлікти, які вчиняла його дружина ОСОБА_11 . Остання ним погрожувала фізичним насильством, через що вони не одноразово викликали поліцію.

В 2015 році син звернувся до Броварського міськрайонного суду з позовом до їх доньки ОСОБА_8 , а після дарування 23.12.2016 року останньої своєї частки вищевказаного житлового будинку з надвірними будовами дочці ОСОБА_7 і до останньої, про виділення в натурі частки із спільної часткової власності на житловий будинок і прибудови, усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом вселення в три житлові кімнати. 25.09.2017 року Броварським міськрайонним судом Київської області було винесено рішення про виділення ОСОБА_5 в натурі 1/2 частку житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 , а саме приміщення: 1-2 житловою площею 17,6 кв.м., 1-3 житловою площею 7,5 кв.м., 1-1 житловою площею 7,5кв.м., 1- 1 кухня житловою площею.

19.04.2017 року в обідній час ОСОБА_11 , дружина їх сина, умисно побила його дружину ОСОБА_4 , завдавши їй тілесні ушкодження, що підтверджується зверненням до правоохоронних органів. По даному факту було порушене кримінальне провадження № 0001587.

Станом на день подання позовної заяви вони з дружиною продовжують мешкати в будинку, оплачують комунальні послуги, здійснюють його утримання за свій рахунок і за допомогою доньки ОСОБА_8 . Крім них з ними мешкає їх донька, ОСОБА_8 , та її діти - студенти - ОСОБА_7 та ОСОБА_12 . Факт проживання в будинку підтверджується актом обстеження фактичного місця проживання, засвідчений сільським головою Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області, а також довідкою виконавчого комітету Рожнівської сільської ради Броварського району Київської ласті.

Позивач ОСОБА_3 вказує на те, що таким чином, при укладанні договору він був впевнений, що укладає договір довічного утримання, оскільки умови договору не одноразово обговорювались із дружиною та дітьми.

17 жовтня 2019 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Селезньовою Т.В. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 09 грудня 2019 року.

06 листопада 2019 року від відповідача ОСОБА_5 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому від просить повністю відмовити у задоволенні позову.

Свій відзив відповідач обгрунтовує тим, що у своїй позовній заяві позивачі вказують, що на даний час 1/2 частина житлового будинку, яка була подарована позивачами своїй дочці - ОСОБА_8 , вже належить ОСОБА_7 , але чомусь не залучають до участі у справі ОСОБА_7 .

Позивачі посилаються на те що договір дарування був укладений під впливом помилки, що має істотне значення, не вказуючи яке саме істотне значення. Навпаки, повідомляють, що продовжують жити у зазначеному будинку з однією з обдарованих - ОСОБА_8 , та її донькою, власницею 1/2 частини будинку - ОСОБА_7 .

У відповідності із п.10 ч.3 ст.175 ЦПК України у позовній заяві позивачі підтверджують, що не звертались до суду з аналогічним предметом спору до відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_8 . Разом з тим позивачі в позовній заяві вказують що як тільки вони дізналися в 2017 році про те що було підписано договір дарування одразу звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5 з метою розірвання договору дарування. Проте, рішенням суду від 25.02.2019 р. по справі № 361/7316/17 позивачам було відмовлено у задоволені позовних вимог.

В рішенні Броварського міськрайонного суду від 25.02.2019 р. по справі № 361/7316/17, на яке позивачі посилаються у позовної заяві, вказано, що судом встановлено: ?Як вбачається зі змісту договору дарування житлового будинку від 26 травня 2012 р. в п. 14, 15 визначено, що сторони, тобто ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 при підписанні договору дарування житлового будинку, крім іншого стверджують, що укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявленню є вільним, усвідомленним і відповідає їхнїй внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають внутрішній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому, у сторін відсутні заперечення щодо кожної з умов цього правочину, наміри сторін є дійсними. Сторони свідчать, що у тексті цього договору зафіксованого усі істотні умови, що стосуються предмету дарування. Будь-які домовленості, що мали місце до укладення цього договору не матимуть правового значення.

Судом під час розгляду справи встановлено, що оспорюваний договір дарування спірної частини будинковолодіння укладений у встановленому законом порядку і підстав для його розірвання немає, оскільки позивачі з відповідачем на день укладення договору перебували у добрих стосунках, жодних протиріч та конфліктів під час укладення оскаржуваного договору не мали. Отже, в цій справі відсутні підстави вважати, що угода була укладена в наслідок обману, насилля, погрози, а також, що позивачі були змушені вчинити ці угоди на вкрай невигідних для себе умовах в наслідок збігу тяжких обставин.?

Позивачі в своїй позовній заяві, як обставиною для визнання правочину недійсним вказують помилку. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. До позовної заяви позивачі додали копії ряду медичних документів. Але ці медичні документи свідчать тільки про те що позивач - ОСОБА_3 звертався до медичного закладу, йому було встановлено діагноз та призначено лікування. Ці документи жодним чином не доводять що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 неправильно сприйняли фактичні обставини правочину, що вплинуло на їх волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений.

Отже, вимоги позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є незаконними та необгрунтованими.

15 червня 2020 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Селезньової Т.В. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

На підставі розпорядження щодо повторного автоматизованого розподілу судової справи № 1371 від 10 грудня 2020 року, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали цивільної справи передані на розгляд судді Радзівіл А.Г., у зв`язку із звільненням у відставку судді ОСОБА_13 01 грудня 2020 року.

14 грудня 2020 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено судове засідання на 18 березня 2021 року.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, пояснення надали аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленою, у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій позов визнала та просила проводити розгляд справи у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити, пояснення надали аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.

Третя особа ОСОБА_7 будучи належним чином повідомленою, у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій позов визнала та просила проводити розгляд справи у її відсутність.

Суд, вислухавши сторін та їх представників, дослідивши письмові докази у справі, встановивши обставини та виниклі їм правовідносини, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову виходячи із наступного.

Судом встановлено, 26 травня 2012 року укладений договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Карповичем О.М. за реєстровим номером 599, яким ОСОБА_3 подарував житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 - ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , кожному по Ѕ частині.

В п. 15, 16 вказаного договору зазначено, що сторони свідчать, що у тексті цього договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються предмета договору дарування. Будь які домовленості що мали місце до укладення цього договору не матимуть правового значення. Сторони розуміють, що за своєю природою договір дарування є безоплатним, а тому дарувальник не має права вимагати від обдаровуваних вчинення на його користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2017 року в справі за № 361/7183/15-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності, усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом вселення, яким позов задоволено, виділено в натурі 1/2 частку житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши у власність ОСОБА_5 частину житлового будинку, яка складається з приміщень: 1-2* житлова площею 15 кв.м., 1-2** тамбур (житлова) площею 2, 60 кв.м., 1-3 житлова площею 7, 50 кв.м, 1-1* кухня (житлова) площею 7,00 кв.м, а також надвірні будівлі: колонка К, гараж Е, огорожа N2, всього загальною вартістю 295 383,00 грн., що становить 45/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 32 084 грн. грошової компенсації за збільшену частку домоволодіння. Зобов`язано ОСОБА_5 провести переобладнання у будинку для забезпечення ізольованого користування приміщеннями, що виділяються йому в порядку виділу частки із майна.

Згідно копії довідки № 435 від 22 серпня 2019 року виданої Рожнівською сільською радою Броварського району Київської області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно постійно та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з жовтня 2013 року по даний час.

Відповідно до матеріалів справи, у листопаді 2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5 про розірвання договору дарування житлового будинку. 25 лютого 2019 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області у задоволенні позову було відмовлено. 22 липня 2019 року дане рішення набрало законної сили.

23 грудня 2016 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладений договір дарування частки у праві власності на житловий будинок, а саме житловий будинок, частка у праві власності на який відчужується, загальною площею 94,1 кв.м., житловою площею 40,7 кв.м. Біля будинку розташовані господарські будівлі та споруди: сарай "Б", гараж "В", погріб "Г", гараж "Е", вбиральня "Д", колодязь "К", огорожа. Відчужувана частка у праві власності на житловий будинок належить дарувальникуна підставі договору дарування, посвідченого 26 травня 2012 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Карповичем О.М. за реєстровим №599.

Предметом спору, у справі, яка переглядається, є визнання недійсним договору дарування будинку з підстав установлених статтею 229, 233 ЦК України.

Суд вважає не доведеним що при укладенні оспореного договору дарування, позивачі помилялаия щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, так як неправильно сприйняла фактичні обставини правочину, що вплинуло на їх волевиявлення, оскільки вважали, що укладаю договір довічного утримання передаючи належний їм будинок своїм дітям ОСОБА_3 та ОСОБА_8 .

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Статтею 717 ЦК України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України).

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати у спірному будинку після укладення договору дарування.

Наявність чи відсутність помилки під час укладення договору дарування, суд має визначати не тільки за фактом його укладення, а й за такими обставинами, як наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором та продовження позивачем проживати в спірній частині будинку після укладення договору купівлі-продажу.

Письмових доказів на підтвердження того, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ставили під сумнів вільність волевиявлення при укладенні ними вищевказаного договору дарування та вчинення ними даного правочину під впливом помилки, та внаслідок впливу тяжкої обставини до суду не надано, та під час розгляду справи не встановлені.

Надані медичні виписки, інші медичні документи датовані 2010 роком, не є достатніми та допустимими доказами наведених у позові обставин, які б були достатніми для задоволення позову. А надані медичні виписки за 2018 роки взагалі не стосуються періоду укладення спірного договору.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, оскільки у задоволені позову відмовлено, із відповідачів на користь позивачів не підлягає стягненню і судовий збір.

Керуючись ст. ст. 76 - 83, 90, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Карпович Олексій Миколайович, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку від 26.05.2012 року, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та скасування реєстрації права власності, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл