Справа № 126/1835/19
Провадження № 22-ц/801/1857/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Рудь О. Г.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 рокуСправа № 126/1835/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

за участі секретаря судового засідання Кобенди Ю.О., Замкової Л.М. та її представника адвоката Усова А.Ю., Замкового В.І., представника ОСОБА_1 адвоката Барської Т.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 29 серпня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Війтівської сільської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Бершадського районного нотаріального округу Хмель Наталії Олександрівни про визнання недійсною відмови від спадщини та визнання права власності,

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Війтівської сільської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Бершадського районного нотаріального округу Хмель Наталії Олександрівни про визнання недійсною відмови від спадщини та визнання права власності, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син, ОСОБА_4 .

Після смерті сина відкрилася спадщина на все належне йому майно, а саме на: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіль "Nissan Qashqai" 2010 року випуску, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,4616 га, яка розташована на території Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області та яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯА № 827554 виданого 15.12.2005 року Бершадською РДА.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті сина є вона, батько спадкодавця ОСОБА_3 , дружина сина ОСОБА_1 та їх малолітній син ОСОБА_5 .

До дня смерті спадкодавця вона проживала разом із ним в одному житловому будинку, а тому прийняла спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Протягом цього строку вона від спадщини не відмовлялася.

18.06.2018 року приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Хмель Н.О. за заявою ОСОБА_1 була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , що підтверджується витягом № 56103590 зі Спадкового реєстру.

03.12.2018 року вона звернулась до приватного нотаріуса Хмель Н.О., за місцем відкриття спадщини, з метою одержання свідоцтва про право на спадщину.

Проте ОСОБА_6 замість видачі свідоцтва про право на спадщину, повідомила її про необхідність написання заяви про відмову від своєї частки в спадщині на користь її чоловіка - ОСОБА_3 . Вона обґрунтовувала це тим, що частки в спадщині між чотирма спадкоємцями є незначними, а тому для кращого розподілу спадщини між спадкоємцями, їй необхідно подати таку заяву. При цьому, для написання заяви, нотаріус направила її до Війтівської сільської ради.

Цього ж дня, оплативши держмито в розмірі 0,34 коп. за вчинення нотаріальної дії (як потім з`ясувалось - засвідчення справжності підпису на заяві про відмову від спадщини) та вважаючи, що відмовляється від своєї частки в спадщині на користь свого чоловіка, з необачності, не повністю прочитавши зміст заздалегідь складеної секретарем Війтівської сільської ради заяви про відмову від спадщини, підписала її не звернувши увагу, що заява була датована не днем подачі заяви 03.12.2018 року, а заднім числом - 05.11.2018 року. Заява зареєстрована в реєстрі за № 184а.

Після цього, вказану заяву, вона особисто подала приватному нотаріусу Хмель Н.О., яка її прийняла та долучила до матеріалів спадкової справи.

Таким чином, 03.12.2018 року секретар Війтівської сільської ради Гавдзінська Л.В., завідомо знаючи, що шестимісячний строк для відмови від спадщини сплинув, адже має доступ до спадкового реєстру, замовчуючи обставини, склала від її імені недійсну заяву про відмову від спадщини, проставивши в ній невірну дату 05.11.2018 року, засвідчила в ній справжність її підпису, чим внесла в реєстр нотаріальних дій неправдиві відомості.

Своїми діям ОСОБА_7 вчинила нотаріальну дію, заборонену законом, що призвело до порушення її прав та позбавлення права на спадщину.

В свою чергу приватний нотаріус Хмель Н.О., яка знаючи, що шестимісячний строк для відмови від спадщини сплинув, що є перешкодою для прийняття заяви про відмову від спадщини, направила її до Війтівської сільської ради для посвідчення справжності підпису на заяві про відмову від спадщини, що законом не вимагається, а потім, від неї особисто прийняла заяву датовану 05.11.2018 року та долучила до матеріалів спадкової справи, що призвело до позбавлення її права на спадщину.

З огляду на викладене, вона звернулась до суду з даним позовом, в якому просить визнати недійсною відмову від спадщини ОСОБА_2 , що викладена у нотаріально посвідченій заяві, датованій 05.11.2018 роком. Визнати за нею право власності на 1/8 автомобіля "Nissan Qashqai" 2010 року випуску, 18,75% житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , 18.75% земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,4616 га., яка розташована на території Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області в порядку спадкування.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 29 серпня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано недійсною відмову від спадщини ОСОБА_2 що викладена у нотаріально посвідченій заяві, датованій 05.11.2018 року.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/8 автомобіля "Nissan Qashqai" 2010 року випуску, 18,75 % житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , 18,75 % земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,4616 га, яка розташована на території Війтівської сільської ради Гайсинського (Бершадського) району, Вінницької області.

Стягнуто з Війтівської сільської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_2 в рівних частинах 1 609 (одну тисячу дев`ять) грн 20 коп. сплаченого судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер син позивачки, ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 14.05.2018 року.

Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належав спадкодавцеві на підставі договору дарування від 21.12.2016 року; автомобіль "Nissan Qashqai" 2010 року випуску, що належав спадкодавцеві на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ; право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,4616 га., яка розташована на території Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії ЯА № 827554 виданого Бершадською РДА 15.12.2005 року, заповітом посвідченим Війтівською сільською радою від 21.02.2017року.

Позивачка ОСОБА_2 , як мати спадкодавця є спадкоємцем першої черги за законом. Спадкоємцями першої черги за законом є також відповідачі по справі: дружина спадкодавця ОСОБА_1 , її малолітній син ОСОБА_5 та батько померлого, ОСОБА_3 ..

До дня смерті спадкодавця ОСОБА_4 , вказані спадкоємці проживали разом із спадкодавцем в одному житловому будинку, що підтверджується довідкою Війтівської сільської ради від 18.06.2018 року за № 471.

18.06.2018 року приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Хмель Н.О. за заявою ОСОБА_1 була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , що підтверджується витягом № 56103590 зі Спадкового реєстру.

10 травня 2019 року ОСОБА_2 подала приватному нотаріусу заяву про відмову від спадщини, підпис на якій 05.11.2018 року посвідчений секретарем Війтівської сільської ради Бершадського району.

Відповідно до статей 1216, 1417 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Згідно з частиною п`ятою статті 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231, і 233 цього Кодексу.

Нормативно-правовою підставою для задоволення позовних вимог суд першої інстанції визначив ч. 1 ст. 229 та ст. 230 ЦК України та зазначив, що волевиявлення позивачки, яке полягало у відмові від спадщини шляхом підписання заяви про відмову від спадщини, не відповідало її наміру відмовитися від спадщини на користь її чоловіка ОСОБА_3 , зумовленого введенням її в оману шляхом замовчуванням обставин про сплив строку для відмови від спадщини, що є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Також у зв`язку з тим, що власник майна може пред`явити позов про визнання його прав, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, суд першої інстанції на підставі ст. 392 ЦК України визнав за ОСОБА_2 право власності на частку спадкового майна.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частина перша, друга та третя статті 202 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 357/15284/18 (провадження № 61-13518св21) вказано, що «правочин є найбільш розповсюдженим юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин. До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини, згода іншого співвласника на розпорядження спільним майном, одностороння відмова від договору. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може виступати видання довіреності двома та більше особами, спільний заповіт подружжя та ін. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків). Залежно від сприйняття волі сторони одностороннього правочину такі правочини, відповідно, поділяються на: суворо односторонні - не адресовані нікому та без потреби в прийнятті їх іншою (іншими) особами. До них відноситься, зокрема, відмова від права власності, відмова від спадщини, прийняття спадщини; такі, що розраховані на їх сприйняття іншими особами, до яких можливо віднести, зокрема, оголошення конкурсу, публічну обіцянку винагороди, відмову від спадщини на користь іншої особи, видачу довіреності, видачу векселя, розміщення цінних паперів, односторонню відмову від договору».

Таким чином, відмовляючись від прийняття спадщини, ОСОБА_2 вчинила суворо односторонній правочин.

Звертаючись із позовною заявою про визнання недійсною відмови від спадщини та визнання права власності, ОСОБА_2 посилалась на вчинення правочину під впливом обману.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про вчинення правочину як під впливом помилки (ч. 1 ст. 229 ЦК України) так і під впливом обману (ст. 230 ЦК України).

Так, ст. 230 ЦК України передбачені правові наслідки вчинення правочину під впливом обману. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Враховуючи те, що вчинення правочину під впливом обману зумовлене деформацією волі, на яку вплинула протиправна поведінка іншої особи, спрямована на формування наміру в іншої особи вчинити правочин, позивачка, відмовляючись від спадщини, вчинила односторонній правочин, тому в даному випадку відсутня інша сторона правочину, яка могла ввести позивачку в оману щодо обставин, які мають істотне значення, що позбавляє можливості застосування ст. 230 ЦК України та визнання правочину недійсним з цих підстав.

Разом з тим, аналізуючи висновки суду першої інстанції щодо вчинення правочину внаслідок помилки, апеляційний суд виходить з наступного.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

За змістом статті 229 ЦК України, під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Звертаючись з позовом про визнання недійсною відмову від прийняття спадщини, позивач має безпосередньо вчинити такий правочин, тобто звернутись до нотаріуса у встановлений законом строк з заявою про відмову від прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Водночас ч. 1 ст. 1270 ЦК України унормовує, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Пункти 3.3, 3.11, 3.13 та 3.23 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.12 в редакції на час вчинення дій, що є предметом судового розгляду визначили, що заяви про прийняття спадщини або про відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Заява про прийняття спадщини або про відмову від її прийняття підлягає реєстрації у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ у день надходження. У разі надходження такого документа він підлягає також реєстрації в Журналі реєстрації вхідних документів. На всіх заявах зазначаються дата і час їх надходження та номер спадкової справи.

Для прийняття спадщини чи відмови від її прийняття встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особа на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадках надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу.

Датована 05.11.2018 року заява ОСОБА_2 про відмову від прийняття спадщини приватному нотаріусу Хмель Н.О. надана особисто позивачем 10 травня 2019 року. Доказів надіслання її поштовим відправленням у строк до закінчення шестимісячного строку матеріали справи не містять.

З аналізу наведених норм права та об`єктивно існуючих обставин випливає обґрунтований висновок про те, що складена ОСОБА_2 05.11.2018 року заява про відмову від прийняття спадщини не тягне жодних правових наслідків і на факт прийняття позивачем спадщини після смерті сина не впливає, тобто на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків не спрямована, а тому відмова від прийняття спадщини відсутня як такова та недійсною визнаватись не може.

Недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду і ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову в задоволенні позову. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, рішення першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з ОСОБА_2 на користь держави (у зв`язку з відстроченням сплати судового збору до ухвалення постанови) підлягають стягненню витрати на сплату судового збору при зверненні до суду апеляційної інстанції в сумі 2413,80 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 29 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до Війтівської сільської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Бершадського районного нотаріального округу Хмель Наталії Олександрівни про визнання недійсною відмови від спадщини та визнання права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2413,80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07 листопада 2022 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко