Справа № 368/806/22
Рішення

Іменем України

"31" жовтня 2022 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

головуючого - суддя Закаблук О.В.

при секретарі Балацька В.В.

За участі:

Позивач - ОСОБА_1 .

Представник позивача - ОСОБА_2 .

Відповідач - ОСОБА_3

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд, -

В С Т А Н О В И В :

01.09.2022 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, в якій позивачка просила суд винести рішення, на підставі якого:

1. Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 (рнокпп: невідомий) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 жительки АДРЕСА_2 (рнокпп: НОМЕР_1 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходів) щомісяця до досягнення сином ОСОБА_5 повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з часу звернення до суду з позовом.

2. Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Свої позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 в мотивувальній частині позовної заяви обґрунтовує наступними обставинами та нормами права:

- 06 серпня 1994 року, вона, - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі - Позивач), уклала шлюб з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (далі - Відповідач), який було зареєстровано виконавчим комітетом Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 06.08.1994 року зроблено відповідний актовий запис № 7. Після шлюбу вона отримала прізвище « ОСОБА_7 ».

Від шлюбу в них є спільна дитина, це, - малолітній син - ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що Виконавчим комітетом Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області 20 вересня 2011 року зроблено відповідний актовий запис

за № 12.

Згідно свідоцтва про народження сина ОСОБА_4 , серії НОМЕР_2 , в графі "Мати, зазначений Позивач, а в графі "Батько" - Відповідач.

26 листопада 2012 року рішенням Кагарлицького районного суду в справі № 014/674/12-ц шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано та після розірвання шлюбу їй було залишено прізвище ОСОБА_7 .

Крім того, в даному шлюбі з ОСОБА_3 в нас є ще старший син, - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який вже повнолітній та проживає окремо, в даний час проходить службу в лавах Збройних сил України.

24 вересня 2019 року, вона, як ОСОБА_9 , уклала шлюб з ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 виданого Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 24.09.2019 року, актовий запис № 109 та змінила прізвище на « ОСОБА_11 ».

Після розірвання шлюбу 26.11.2012 року Відповідач залишив наше спільне місце проживання та переїхав і став проживати в будинку своєї матері за іншою адресою, що в АДРЕСА_1 .

Син ОСОБА_5 знаходяться на повному її утриманні. Відповідач ухиляється від покладеного на нього, у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язку утримувати свою дитину та надавати добровільно кошти на речі першої необхідності, мотивуючи це тим, що це її проблеми і його не цікавить як саме вона буде утримувати сина.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

А відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ч.1-5 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування про неї. Таким чином дитині, в усякому разі, повинен бути забезпечений рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Таким належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум.

Про те, чи офіційно працює Відповідач їй не відомо, але вона знає, що він працює заправником на АЗС в с. Стави.

Яку суму заробітної плати отримує, вона не знає та ніяких грошових коштів їй не надає.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

На виконання вимог вказаної п. 6-8, 10 ч. 3 ст.175 ЦПК України, повідомляє наступне:

- п.6. - нею не вживалися заходи врегулювання спору у досудовому порядку, оскільки законом не визначений обов`язковий досудовий порядок врегулювання спору у даній категорії справ;

- п.7. - заходи забезпечення доказів або позову до подання даної позовної заяви, нею не здійснювалися;

- п.8. - усі докази, що були наявні у неї, були додані до позовної заяви в розділі «Додатки». Оригінали зазначених письмових доказів, знаходяться у неї;

- п.10. - надає власне письмове підтвердження про те, що нею не подано іншого позову(позовів) до цього самого Відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Таким чином, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75.84, 150, 180-183 Сімейного кодексу України, ст.175, 184 ЦПК України позивачка просить суд винести рішення, на підставі якого задовольнити позовні вимоги, які містяться в прохальній частині позовної заяви.

01.09.2022 року автоматизованою системою документобігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., присвоєно справа № 368/806/22, провадження № 2/368/437/22.

28.09.2022 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 16 год. 00 хв. 21.10.2022 року.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 31.10.2022 року, позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повнму обсязі, обгрунтовувала свою правову позицію обставинами та нормами права, які містяться в мотивувальній частині її позовної заяви, та які наведені судом вище в мотвувальній частині даного рішення.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 31.10.2022 року, представник позивачки ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 , - позов підтримав, та просив його задовольнити, обгрунтовував свою правову позицію обставинами справи та нормами права, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви, та які судом наведено вище в мотивувальній частині даного рішення.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 31.10.2022 року, відповідач ОСОБА_3 позов визнав в повному обсязі, йому роз`яснено судом процесуальні наслідки визнання позову, які йому зрозумілі.

Повне, беззаперечне визнання позову відповідачем ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні дає підставу суду застосувати положення ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Отже, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд приходить до висновку щодо можливості винесення судового рішення по результатам підготовчого судового засідання, не призначаючи судове засідання до основного судового розгляду по суті.

Суд, вислухавши відповідача, (який позовні вимоги підтримав в повному обсязі), дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, шляхом винесення судового рішення, обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, (альтернативна підсудність).

Так, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з довідки № 315, яка видана 22.08.2022 року виконавчим комітетом Кагарлицької міської ради Київської області, - позивачка ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та з нею проживає разом та знаходиться на її утриманні малолітня дитина сторін, - ОСОБА_12 , 2011 року народження.

Спір стосується стягнення аліментів.

Відповідно, враховуючи предмет спору, та місце реєстрації позивачки ОСОБА_1 , та положення ч. 1 ст. 28 ЦПК України, - даний спір підсудний Кагарлицькому районному суду Київської області, як суду першої інстанції загальної юрисдикції, так як в даному випадку має місце альтернативна підсудність, - підсудність за вибором позивача.

Фактичні обставини справи, та застосування до них матеріального та процесуального права.

Позивачем по справі є фізична особа, - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка с. Шпендівка Кагарлицького району Київської області, громадянка України, паспорт громадянки України № НОМЕР_4 , виданий 17.03.2020 року органом 3231, РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідачем по даній справі є фізична особа, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець село Стави Кагарлицького району Київської області, громадянин України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , виданий 9 березня 2000 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм права:

06 серпня 1994 року, позивачка ОСОБА_13 , уклала шлюб з відповідачем по справі, - ОСОБА_3 , який було зареєстровано виконавчим комітетом Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 06.08.1994 року зроблено відповідний актовий запис № 7.

Внаслідок реєстрації шлюбу позивачка змінила своє прізвище з « ОСОБА_14 » на « ОСОБА_7 ».

Від вищевказаного шлюбу сторони мають двох дітей:

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , - проте, - на даний час дана дитина сторін вже є повнолітня, проживає окремо.

- ОСОБА_12 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , - тобто, - дана спільна дитина сторін на момент розгляду даної справи є малолітньою, а тому в даному випадку може вирішуватися питання щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої дитини.

26 листопада 2012 року рішенням Кагарлицького районного суду в справі № 014/674/12-ц шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано, та після розірвання шлюбу позивачці було залишено прізвище ОСОБА_7 .

24 вересня 2019 року позивачка, як, - ОСОБА_9 , - уклала шлюб з ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 виданого Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 24.09.2019 року, актовий запис № 109.

Внаслідок реєстрації нового шлюбу позивачка змінила своє прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_11 ».

Що стосується відповідача ОСОБА_3 , то він після розірвання шлюбу (26.11.2012 року) залишив сім`ю (місце проживання позивачки) та переїхав і став проживати в будинку своєї матері за іншою адресою, - АДРЕСА_1 .

Таким чином, позивачка ОСОБА_1 фактично самостійно утримує спільну малолітню дитину, займається її вихованням, доглядом, лікуванням та оздоровленням.

Позивач ОСОБА_1 та Відповідач ОСОБА_3 в силу суб`єктивних причин не досягли згоди щодо розміру та способу стягнення аліментів, які він має сплачувати на утримання малолітньої дитини, - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що свідчить про наявність між сторонами спору про право.

Суд вважає, що батько дитини, - відповідач по справі, - ОСОБА_3 повинен виконувати свій обов`язок по утриманню дитини, - ОСОБА_4 , - до досягнення дитиною повноліття.

Як встановлено в судовому засіданні, - відповідач працює та має постійний дохід, не має іншої родини, не має на утриманні інших осіб, зокрема дітей, батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку, також, яквстановлено судом в судовому засіданні з показань відповідача ОСОБА_3 , - стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться. Стан його здоров`я та матеріальне становище дозволяють сплачувати аліменти на утримання дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991, дата набуття чинності для України 27.09.1991) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалелсно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Як зазначено у частині 1 статті 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до частини 8 статті 7 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Вказані положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов 'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою (стаття 142 СК України).

Крім того, статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-111 від 26.04.2001 із останніми змінами, внесеними згідно із Законом України № 1256-ІХ від 18.02.2021 (далі по тексту - Закон України № 2402-Ш від 26.04.2001) передбачено, що сім`я є природнім середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім "і разом з батьками або в сім "і одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно статті 8 Закону України № 2402-Ш від 26.04.2001, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов 'язані піклуватися про здоров 'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов 'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною 2 статті 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і мас право на особисте спілкування з нею.

Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є природним обов`язком батьків, що випливає зі змісту положення статті 180 СК України, яке зобов`язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Так, згідно частини 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положення статті 181 СК України визначає способи виконання батьками своїх обов`язків утримувати дитину, якими є або ж добровільне утримання дитини у грошовій чи натуральній формі тим із батьків, хто проживає від неї окремо, або ж присудження за рішенням суду аліментів на утримання дитини у вигляді частки від доходу чи в твердій грошовій сумі коштів.

Так, частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно частини 1 статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 5 статті 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Аналогічні положення містяться у пункті 4 частини 1 статті 161 ЦПК України.

При таких умовах, враховуючи вищевикладене та керуючись положеннями статей 181, 182. 183, 184 СК України, суд вважає, що розмір аліментів на утримання малолітньої дитини, - сина, - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , необхідно визначити у частці від заробітку (доходу) батька дитини, зокрема у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) Відповідача, - щомісячно, - до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто, в даному випадку слід стягувати аліменти з 01.09.2020 року.

Окрім того, суд приходить до висновку щодо допуску негайного виконання рішення у межах платежу за один місяць на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Окрім того, суд приходить до висновку щодо допуску до негайного виконання даного судового рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за адин місяць.

Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за адин місяць.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. 2 ст. 51 Конституції України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 2, 3, 7, 15, 18, 21, 27, 75, 77, 79, 80, 84, 180, ч. 3 ст. 181, ст. 182, ч. 1 ст. 191 СК України, ч. 3 ст. 200, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, - задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця село Стави Кагарлицького району Київської області, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , виданий 9 березня 2000 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки с. Шпендівка Кагарлицького району Київської області, громадянки України, паспорт громадянки України № НОМЕР_7 , виданий 17.03.2020 року органом 3231, РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання дитини, - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця село Стави Кагарлицького району Київської області, Україна, свідоцтво про народження серії НОМЕР_8 , видане 20 вересня 2011 року виконавчим комітетом Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, -

- щомісячно, в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, - з 01.09.2022 року, до повноліття дитини, - ОСОБА_4 , - до ІНФОРМАЦІЯ_9 .

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Закаблук О.В.