Провадження № 2/761/5050/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Путрі Д.В.,

позивача та її представника: ОСОБА_6, ОСОБА_7

відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 р. ОСОБА_3 звернулася до Шевченківського районного м. Києва суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності, в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову просила суд визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на майно: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею - 27,10 кв.м., житловою площею - 13,30 кв.м.; земельну ділянку, площею - 0,0499 га, кадастровий номер :02:003:0094, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ); садовий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею - 46,70 кв.м.Визнати право особистої власності за ОСОБА_3 на наступні об`єкти нерухомості: земельну ділянку, площею - 0,0499 га, кадастровий номер :02:003:0094, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ); садовий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею - 46,70 кв.м. Визнати право особистої власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею - 27,10 кв.м., житловою площею - 13,30 кв.м.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони з 06.02.1993 р. перебували у шлюбі, який 14.08.2018 р. було розірвано.

Під час перебування в зареєстрованому шлюбі за спільної згоди та за спільні кошти сторонами придбано майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею - 27,10 кв.м., житловою площею - 13,30 кв.м.; земельну ділянку, площею - 0,0499 га, кадастровий номер :02:003:0094, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ); садовий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею - 46,70 кв.м.

Вказане майно хоч і зареєстровано за відповідачем, але, на думку позивача, є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу між ними.

Позивач зазначає, що після припинення шлюбних стосунків відповідач проживає та продовжує користуватись квартирою АДРЕСА_1 . Хоч оціночна вартість вказаної кватири перевищує вартість іншого нерухомого майна, яке є предметом поділу, позивач просила залишити у власності відповідача квартиру, а за собою визнати право власності на земельну ділянку та садовий будинок, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, позивач відмовляється від виплати грошової компенсації з боку відповідача, як різниці між вартістю об`єктів нерухомості, що перебувають у спільній власності.

Вказане стало підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій підтверджує обставини спільного придбання майна, яке є предметом спору, просить визнати право власності за ним на квартиру АДРЕСА_1 , а позивачу залишити у власності земельну ділянку та садовий будинок, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦПК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.08.2021 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою суду від 27.10.2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

Суд, заслухавши представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що вимоги позову слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 06.02.1993 р., який 14.08.2018 р. розірвано, що підтверджується свідоцтвами про укладення шлюбу та розірвання шлюбу.

У даній справі спір у сторін виник щодо поділу наступного майна, набутого за час шлюбу, а саме:

- квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 27,10 кв.м., житловою площею - 13,30 кв.м. Зареєстровано за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 06.09.2020 р., запис в БТІ №9138 від 11.01.2001 р. Оціночна вартість станом на 28.07.2021 р. - 860334,00 грн ;

- земельної ділянки, площею - 0,0499 га, кадастровий номер :02:003:0094, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ). Зареєстровано за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.1999 р., зареєстровано в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.01.2022 р. Оціночна вартість станом на 28.07.2021 р. -48428,00 грн ;

- садового будинку з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею - 46,70 кв.м. Зареєстровано за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.1999 р., запис в БТІ №1956 від 13.07.1999 р., зареєстровано в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.02.2022 р. Оціночна вартість станом на 28.07.2021 р. -160984,00 грн.

Статтею 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

В свою чергу, слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Крім того, як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України від 25.11.2015 року по справі №6-2333цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за яке таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Аналогічна правова позиція також викладена й в постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 року по справі №6-79цс13.

Норми ст.ст. 60, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що під час перебування у шлюбі сторони придбали майно- квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею - 27,10 кв.м., житловою площею - 13,30 кв.м.; земельну ділянку, площею - 0,0499 га, кадастровий номер :02:003:0094, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ); садовий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею - 46,70 кв.м., яке було зареєстрована на відповідача ОСОБА_2 .

Згідно з ч.1 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім&apos;ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім&apos;ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

За змістом ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, якщо один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Такий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 30 березня 2016 року та від 7 червня 2017 року 6-2670цс16 від 07.06.2017 р.

У даній справі сторони спільно просили поділити між ними майно у такому варіанті, а саме: визнати право особистої власності за ОСОБА_3 на наступні об`єкти нерухомості: земельну ділянку, площею - 0,0499 га, кадастровий номер :02:003:0094, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ); садовий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею - 46,70 кв.м та визнати право особистої власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею - 27,10 кв.м., житловою площею - 13,30 кв.м.

При вирішенні даного спору судом враховано, що ОСОБА_2 на даний час проживає у квартирі АДРЕСА_1 , а позивач користується земельною ділянкою та садовим будинком, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, позивач відмовилась від виплати грошової компенсації з боку відповідача, як різниці між вартістю об`єктів нерухомості.

За таких обставин, на думку суду, справедливо та рівноцінно поділ майна подружжя має бути проведено наступним чином: визнати право особистої власності за ОСОБА_3 на наступні об`єкти нерухомості: земельну ділянку, площею - 0,0499 га, кадастровий номер :02:003:0094, розташована за адресою: АДРЕСА_2 );садовий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею - 46,70 кв.м. Визнати право особистої власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею - 27,10 кв.м., житловою площею - 13,30 кв.м. За таким варіантом розподілу судом враховано бажання та інтереси сторін, він не призведе до порушення прав ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог, беручи до уваги вимоги чинного законодавства України, зважаючи на обставини, встановлені під час розгляду справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, потрібно визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею - 27,10 кв.м., житловою площею - 13,30 кв.м.; земельну ділянку, площею - 0,0499 га, кадастровий номер :02:003:0094, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ); садовий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею - 46,70 кв.м. Поділити майно, яке перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_3 до ОСОБА_2 наступним чином: Визнати право особистої власності за ОСОБА_3 на наступні об`єкти нерухомості: земельну ділянку, площею - 0,0499 га, кадастровий номер :02:003:0094, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ); садовий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею - 46,70 кв.м. Визнати право особистої власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею - 27,10 кв.м., житловою площею - 13,30 кв.м.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача кошти судового збору в сумі 5 348,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 21, 57, 60, 65, 69, 70, 71 СК України, ст. ст. 15, 16, 204, 370 ЦК України, ст.ст.3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-82, 137, 141, 211, 258, 263, 264, 265, 268, 352 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності, - задовольнити повністю.

Визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на наступне майно:

-квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею - 27,10 кв.м., житловою площею - 13,30 кв.м.;

-земельну ділянку, площею - 0,0499 га, кадастровий номер :02:003:0094, розташована за адресою: АДРЕСА_2 );

-садовий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею - 46,70 кв.м.

Поділити майно, яке перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_3 до ОСОБА_2 наступним чином:

Визнати право особистої власності за ОСОБА_3 на наступні об`єкти нерухомості:

-земельну ділянку, площею - 0,0499 га, кадастровий номер :02:003:0094, розташована за адресою: АДРЕСА_2 );

-садовий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею - 46,70 кв.м.

Визнати право особистої власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею - 27,10 кв.м., житловою площею - 13,30 кв.м.;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі - 5 348,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення, але не пізніше закінчення строку карантину.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Повне рішення виготовлено 31.10.2022

Суддя: Осаулов Андрій Анатолійович