27.09.2022 Єдиний унікальний номер 205/4028/22
Номер провадження: 2/205/2289/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона,ОСОБА_1 , з ОСОБА_2 (далі Відповідач) перебувала у зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 1993 року по 18 серпня 2010 року. Від шлюбних стосунків сторони мають дитину: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час син є повнолітнім, однак навчається у Дніпровському фаховому коледжі будівельно монтажних технологій та архітектури на ІІ курсі, форма навчання денна, і потребує матеріальної допомоги.

У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 , на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її, ОСОБА_1 , користь аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи із 01 липня 2022 року і до закінчення сином навчання, але не більше як досягнення ним двадцяти трьох років.

Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. У такій заяві названа сторона зазначає про повне підтримання позовних вимог та просить здійснити розгляд справи за її відсутності.

Відповідач також подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві названа сторона позов проти позову заперечує, оскільки аліменти сплачує на користь сина, на його особистий рахунок, який відкритий у відділенні АТ КБ «Приватбанк».

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , також подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві третя особа проти позову також заперечує, та зазначає, що отримує аліменти від батька ОСОБА_2 , на свій особистий рахунок, який відкритий у відділенні АТ КБ «Приватбанк».

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення виходячи із наступного.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 1993 року по 18 серпня 2010 року. Під час спільного сумісного подружнього життя у сторін народився ІНФОРМАЦІЯ_1 син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 17.05.2017 року.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 досяг повноліття, однак, він навчається у Дніпровському фаховому коледжі будівельно монтажних технологій та архітектури на ІІ курсі, форма навчання денна, що підтверджується відповідною довідкою вказаного навчального закладу № 727 від 28.06.2022 року.

Судом встановлено, що сторони та вказана повнолітня дитина фактично проживають за однією адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих осіб № 5094 від 21.09.2022 року, що видана Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради.

Доказів наявності аліментних зобов`язань відповідача перед іншими особами матеріали справи не містять.

Оскільки сторона позивача наполягає на неналежному виконанні відповідачем свого законодавче закріпленого обов`язку щодо утримання дитини, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199-201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Відповідно до вищевказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження нею навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 досяг повноліття та навчається у Дніпровському фаховому коледжі будівельно монтажних технологій та архітектури на ІІ курсі, форма навчання денна, у зв`язку з чим потребує певної матеріальної допомоги.

Заперечуючи проти позову, сторона відповідача та повнолітня дитина, як третя особа, посилались на недоведеність позивачем своїх позовних вимог в частині здійснення витрат на утримання дитини, та обставину надання матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням дитини саме її батьком, як відповідачем.

Суд зазначає з цього приводу, що відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В даному випадку матеріалами справи підтверджено, що вказана дитина, позивач та відповідач фактично проживають за однією адресою, що підтверджується вказаною довідкою про склад сім`ї № 5094 від 21.09.2022 року. Позивачем вказана обставина не оспорювалась.

Як вбачається з копії виписки з банківського рахунку, наданого відповідачем, останній в позасудовому порядку сплачує грошові кошти на рахунок свого сина ОСОБА_3 з метою забезпечення його матеріального утримання. Третьою особою вказана обставина також визнана та не оспорюється.

Таким чином, суд доходить висновку про недоведеність позивачем тези щодо того, що саме з нею як позивачем мешкає така дитина, і що саме вона здійснює його утримання. Сторона позивача не надала суду доказів наявних в неї витрат на утримання повнолітньої дитини, їх періодичність та розмір. Жодних клопотань чи заяв про витребування (забезпечення) такого доказу вказаний учасник справи також не порушувала.

І навпаки, сторона відповідача та третя особа подали суду достатні, допустимі та належні докази щодо того, що безпосередньо відповідач, який також мешкає разом із дитиною, займається матеріальним забезпеченням повнолітнього сина, та несе відповідні витрати з цього приводу.

Таким чином, оскільки позивачем за допомогою надання судові достатніх, належних та допустимих доказів не доведено своїх вимог, то суд вимушений відмовити в задоволені позовної вимоги про стягнення аліментів на повнолітню дитину у їх повному обсязі.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Оскільки, відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, і в задоволенні її позову було відмовлено, судові витрати за позовом слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 24, 55, 180-184, 191 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів на повнолітню дитину відмовити.

2. Судові витрати по справі у вигляді судового збору віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан