КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №754/1377/22
Апеляційне провадження
УХВАЛА

26 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві питання про зупинення апеляційного провадження за апеляційною скаргою Приватного вищого навчального закладу «Київський медичний університет» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 липня 2022 року (суддя Лісовська О.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного вищого навчального закладу «Київський медичний університет» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,

встановив:

у січні 2022 року позивач звернулася до суду з позовом, та з урахуванням уточнень позовних вимог, просила визнати незаконним та скасувати наказ Приватного вищого навчального закладу «Київський медичний університет» від 8 листопада 2021 року №1679-к про відсторонення її від роботи і відновити їй доступ до роботи, як відновлення становища, яке існувало до порушення відповідно до п.4 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, зобов`язати Приватний вищий навчальний заклад «Київський медичний університет» виплатити їй середній заробіток за весь час незаконного відсторонення у розмірі 211 645грн 57коп. та стягнути з відповідача судові витрати.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що її було ознайомлено з наказом Приватного вищого навчального закладу «Київський медичний університет» від 8 листопада 2021 року №1679-к про відсторонення її від роботи з підстав відсутності щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2. Вказаний наказ мотивований тим, що у неї відсутнє відповідне щеплення, а тому відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 4 жовтня 2021 року №2153 та наказу відповідача «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2» від 22 жовтня 2021 року №236 вона відсторонена від роботи без збереження заробітної плати.

Позивач стверджувала, що ні в трудовому контракті, ні в посадовій інструкції, ні в будь-якому іншому документі, що підписані між нею та відповідачем, такого її зобов`язання немає, так само, як і не передбачено повноваження відповідача на відсторонення її від роботи з підстав відсутності вищезгаданого щеплення.

Позивач вважала, що оскаржуваний наказ є незаконним та таким, що не відповідає діючому законодавству, та підлягає скасуванню.

Крім цього позивач зазначала, що оскаржуваний наказ є протиправним, оскільки прийнятий за відсутності визначеного законом порядку відсторонення, оскільки ні стаття

46 КЗпП України, ні стаття 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" не містить порядку відсторонення працівників, які не щеплені проти СОVID-19. Пункт 41-6 постанови КМУ №1236, що містить вимогу про "взяття до відома", не містить імперативних приписів про порядок здійснення відсторонення працівників, а лише вказує на рекомендації до усвідомлення інформації, висловленої КМУ. Також норма ст. 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" вимагає, щоб відсторонення відбувалося в порядку, встановленому законом, постанова КМУ №1236 законом не являється та не може собою його підмінювати, а Конституція України не визначає серед випадків обмеження права на працю, обмеження, пов`язане із щепленням проти COVID-19, встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить Конституції України, як це було встановлено рішенням Конституційного Суду України №10-р/2020 від 28 серпня 2020 року.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 19 липня 2022 року позов задоволено частково, визнано незаконним та скасовано наказ Приватного вищого навчального закладу "Київський медичний університет" №1679-к від 8 листопада 2021 року про відсторонення ОСОБА_1 від роботи з 8 листопада 2021 року на час відсутності щеплення проти Covid-19 без збереження заробітної плати. Стягнуто з Приватного вищого навчального закладу "Київський медичний університет" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 8 листопада 2021 року по 1 березня 2022 року у розмірі 118 765грн 14коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 180грн 05коп.

У поданій апеляційній скарзі Приватний вищий навчальний заклад «Київський медичний університет» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на помилкове тлумачення судом положень наказу МОЗ України №2153 від 4 жовтня 2021 року "Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням".

Відповідач стверджує, що судом першої інстанції не було враховано, що в період з 8 листопада 2021 року по 1 березня 2022 року законодавство України, а саме стаття 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та наказ Міністерства охорони здоров`я України від 4 жовтня 2021 року №2153, встановлювали обов`язковість профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби Covid-19 для працівників закладів вищої освіти.

Відповідач вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що тривале обмеження права позивача на працю у вигляді відсторонення від роботи внаслідок відсутності щеплення проти Covid-19 не відповідає вимогам ст. 43, 64 Конституції України, оскільки законодавство України наділяє Міністерство охорони здоров`я України визначати категорії працівників окремих професій, виробництв та організацій, що в силу специфіки своєї професійної діяльності підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти хвороб, що не вказані в календарі профілактичних щеплень, а також визначати такі хвороби, а тому встановлення Міністерством охорони здоров`я України обов`язковості профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби Covid-19 для працівників закладів не є обмеженням їх прав і свобод в розумінні статті 64 Конституції України. Крім того, відсторонення працівника від виконання його трудових обов`язків не свідчить про звільнення працівника, а тому не є порушенням конституційного права на працю й статті 43 Конституції України.

Крім того відповідач вважає, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню Інструкція про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 квітня 1995 року №66, оскільки вона підлягає застосуванню лише у випадках відсторонення від роботи працівників, які необґрунтовано відмовились від

профілактичного щеплення, передбаченого Календарем профілактичних щеплень в Україні, натомість в судовому засіданні 19 липня 2022 року позивач не підтвердила і не спростувала те, що вона пройшла обов`язкове профілактичне щеплення проти Covid-19 чи має протипоказання щодо нього.

У судовому засіданні колегією суддів поставлено на обговорення питання про зупинення апеляційного провадження у даній справі до закінчення перегляду справи № 130/3548/21 в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду.

ОСОБА_1 та представник Приватного вищого навчального закладу «Київський медичний університет» - адвокат Бобрик В.І. не заперечували проти зупинення апеляційного провадження.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, вислухавши думку учасників справи, вважає за необхідне зупинити апеляційне провадження, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що позивач працює на посаді доцента кафедри громадського здоров`я та мікробіології Приватного вищого навчального закладу «Київський медичний університет».

Наказом президента Приватного вищого навчального закладу «Київський медичний університет» №1679-к від 8 листопада 2021 року ОСОБА_1 відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 8 листопада 2021 року, як таку, що до 8 листопада 2021 року не надала у відділ кадрів копію (сканкопію) документу, що підтверджує вакцинацію від COVID-19, або документу про наявність протипоказань до проведення зазначеного щеплення.

Підставою для відсторонення позивача від роботи у наказі зазначені ст. 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст. 46 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці», Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 4 жовтня 2021 року №2153, наказ по Університету «Про обов`язкове профілактичне щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 22 жовтня 2021 року №236.

3 серпня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду своєю ухвалою передав справу №130/3548/21 за позовом працівника, відстороненого від роботи через ненадання підтверджуючого документу про обов`язкове профілактичне щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, або копії медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, на розгляд Великої Палати Верховного Суду, посилаючись на те, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Колегія суддів Касаційного цивільного суду дійшла висновку про наявність виключної правової проблеми у даній категорії справ, оскільки на розгляді першої та апеляційної інстанцій перебуває значна кількість справ, пов`язаних з визнанням незаконним наказу про відсторонення від роботи з підстав відсутності щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за період відсторонення від роботи. Єдиної практики з вирішення цього питання немає.

Відтак, для забезпечення сталості та формування єдиної правозастосовчої практики з розгляду подібних справ, Друга судова палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду передала справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду й поставила на вирішення останньої такі питання:

(1) чи є правомірним, без прийняття органом законодавчої влади відповідного закону, шляхом прийняття підзаконних актів, встановлення обмежень права

на працю в Переліку № 2153 та Постанові КМУ № 1236, яке полягає в встановленні обов`язковості профілактичних щеплень проти COVID-19 для певних працівників та запровадженні спеціального порядку відсторонення від роботи працівників, які відмовились або ухилились від профілактичних щеплень проти COVID-19;

(2) чи є порушенням вимоги рівності конституційних прав та дискримінаційним встановлення додаткових обмежень в Переліку № 2153, що полягають в обов`язковості профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 працівникам: центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, в тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності та встановлення обов`язку в Постанові КМУ № 1236 керівників державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій здійснювати відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 (враховуючи що, наприклад, на працівників юридичних осіб приватного права чи інших працівників такі обмеження не поширюються);

(3) чи є національне законодавство (Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Закон України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», Інструкція про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності Перелік № 2153 та Постанова КМУ № 1236) з питань відсторонення від роботи працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, таким, що дозволяє особі прогнозувати наслідки своєї її поведінки та яким чином мають застосовуватися норми цих правових актів, з урахуванням того, що в них передбачене різне і всупереч Конституції України правове регулювання.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 7 вересня 2022 року прийнято до розгляду справу №130/3548/21 та призначено справу до розгляду.

Відповідно до п. 10 ч.1 ст. 252 ЦПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини та обставини у справі №130/3548/21 є подібними до правовідносин та обставин у даній справі, за предметом та підставами позову, умовами застосування правових норм, тому колегія суддів вважає за необхідне зупинити апеляційне провадження у даній справі.

Відповідно до п.14 ч. 1 ст. 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Керуючись статтями 252, 253, 381 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

зупинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного вищого навчального закладу «Київський медичний університет» на рішення Деснянського

районного суду міста Києва від 19 липня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного вищого навчального закладу «Київський медичний університет» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку до закінчення перегляду справи №130/3548/21 в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 9 листопада 2022 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк