ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5896/22 Справа № 212/2942/22 Суддя у 1-й інстанції - Колочко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони справи

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 2022 року, ухваленого суддею Колочко О.В. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 20 липня 2022 року,

УСТАНОВИВ

У червні 2022 року позивач ОСОБА_1 (далі- Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - Відповідач, ПрАТ «ЦГЗК») про стягнення моральної шкоди, спричиненої смертю матері, під час виконання трудових обов`язків.

В обґрунтування позову зазначив, що 02 червня 2013 року на підприємстві відповідача, під час виконання трудових обов`язків, була смертельно травмована його мати ОСОБА_2 .

Зазначив, що за фактом смерті його матері на підприємстві відповідача було проведено розслідування нещасного випадку, та складено відповідний Акт, при цьому матеріалами розслідування вини самої загиблої ОСОБА_2 не було встановлено.

Вказав, що смерть матері стала для нього великим стресом. Зазначив, що найбільших моральних страждань та переживань він отримав у день похорон матері. Вказав, що його мати загинула у віці 56 років, коли могла ще пожити до глибокої старості, радуватися життю, виховувати онуків. Зазначив, що навіть на теперішній час він не може усвідомити того, що трапилося, смерть матері є для нього незворотною втратою, яка не підлягає відновленню та завдає тривалих глибоких страждань. Вказав, що зі смертю матері він раптово відчув себе сиротою без її любові, турботи, без теплого турботливого слова.

Також зазначив, що моральні страждання та переживання йому спричиняє й те, що його діти в ранньому віці залишились без добрих рук бабусі.

Просив стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 450 000 гривень без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, спричиненої смертю матері задоволені частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить змінити рішення суду, стягнувши в Відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 450 000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

При цьому, Позивач вважає визначену судом до стягнення моральну шкоду в розмірі 250 000 грн. дуже заниженою.

На думку скаржника судом не у повній мірі було враховано, що в день загибелі матері він переніс сильний шок, а вже після шоку він переніс величезне моральне потрясіння, оскільки він втратив найдорожчу у світі людину, яка дала йому життя, любила його понад усе та з якою у нього було повне порозуміння. Найбільших моральних страждань та переживань позивач отримав у день похорон матері і перенесені ним страждання, переживання, душевний біль, усвідомлення втрати рідної людини описати неможливо. Навіть на теперішній час позивач не може усвідомити того, що трапилися величезні та негативні зміни у його житті та житті його дітей.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

26.09.2022 року на адресу Дніпровського апеляційного суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про проведення апеляційного розгляду за його відсутності, підтримує свою апеляційну скаргу, просить змінити рішення суду першої інстанції, збільшивши розмір моральної шкоди до заявлених у позові вимог, тобто до 450 000 грн.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 04 серпня 1979 року (а.с.19).

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 56 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 04 червня 2013 року (а.с.18).

Відповідно до Акту №5 про нещасний випадок, встановлено, що 02 червня 2013 року при виконанні трудових обов`язків на підприємстві Публічне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», з ОСОБА_2 стався нещасний випадок, в результаті якого вона померла. Згідно зазначеного акту видом події вказано дорожньо-транспортна пригода на території підприємства, причина настання нещасного випадку -психофізіологічна, інша. Також відповідно п.10 вказаного Акту зазначено, що особи, дії чи бездіяльність яких призвели до настання нещасного випадку будуть встановлені після закінчення розслідування дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 10-17).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 виходив з того, що смерть матері Позивача сталася внаслідок нещасного випадку під час виконання останньою трудових обов`язків на підприємстві Відповідача, який не створив безпечні умови праці, тому роботодавець повинен відшкодувати сину загиблого працівника моральну шкоду, спричинену смертю матері ОСОБА_2 .

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, однак частково погоджується з доводами апеляційної скарги Позивача щодо необґрунтовано заниженого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з Відповідача на користь Позивача, з огляду на таке.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Згідно ч.1,3 ст.13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників в галузі охорони праці.

Відповідно до положень статті 6 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992р. N2694-XII (зі змінами та доповненнями), які діяли на час виникнення правовідносин, передбачено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Стаття 153 Кодексу законів про працю України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров`я або смерть фізичної особи.

Отже, право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю особи, спричиненого професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв`язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім`ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати) визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст.1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що Позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з втратою близької людини - матері, смерть, якої настала внаслідок нещасного випадку на підприємстві Відповідача.

Разом з тим, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги Позивача щодо необґрунтовано заниженого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Так, в судовому засіданні встановлено, що внаслідок нещасного випадку загинула мати Позивача у зв`язку з чим останній переносить моральні страждання пов`язані зі смертю рідної та близької людини, яка була для сина надією та опорою.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, ураховуючи ступінь вини Відповідача у смерті матері Позивача, беручи до уваги характер і тривалість його моральних страждань, незворотність негативних наслідків, спричинених смертю рідної та близької людини, характер немайнових втрат та, беручи до уваги той факт, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, який має позивач внаслідок загибелі матері, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її розмір з 250 000 грн. до 350 000 грн.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації моральної шкоди Позивачеві буде 350 000 грн. Визначений розмір не призведе до збагачення позивача та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч.3 ст. 175, п.1.ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із зміною судового рішення в частині збільшення розміру моральної шкоди, колегія суддів, відповідно змінює судове рішення в частині розміру судового збору, стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат на користь держави та збільшує цей розмірі з 2500 грн. до 3500 грн., тобто до одного відсотка від стягнутого судом апеляційної інстанції розміру моральної шкоди.

Керуючисьст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 2022 року в частині розміру моральної шкоди та судового збору, змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінатна користь ОСОБА_1 з 250 000 (двісті п`ятдесяти тисяч гривень) грн. до 350 000 (триста п`ятдесяти тисяч гривень) грн., відповідно збільшивши на користь держави судовий збір з 2500 грн. (двох тисяч п`ятисот гривень) до 3500 грн. (трьох тисяч п`ятисот гривень).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 01 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: