Справа № 183/8763/21
№ 2/183/2019/22
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 вересня 2022 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д. І.
секретаря судового засідання Пономаренко О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Новомосковську цивільну справу за позовом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, -
14 грудня 2021 року Перещепинська міська рада Новомосковського району Дніпропетровської області звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що відповідач ОСОБА_1 є батьком малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Мати дитини, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У зв`язку з тим, що батько дитини протягом десяти років проживає за кордоном, його контактні дані та адреса проживання були відсутні, до з`ясування усіх обставин наказом служби у справах дітей Перещепинської міської ради від 30 вересня 2020 року № 17, малолітнього ОСОБА_3 , тимчасово було влаштовано в сім`ю рідної бабусі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
03 березня 2021 року до Перещепинської міської ради надійшла заява від батька дитини ОСОБА_1 за вх. № 2.24/1176/1 щодо призначення ОСОБА_2 опікуном над малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно якої ОСОБА_1 стверджує і запевняє, що не відмовлявся і ніколи не відмовиться від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, надає додаткову матеріальну допомогу на утримання , оздоровлення, лікування та навчання свого сина, та наполягає на тому, щоб ОСОБА_2 було призначено опікуном над його малолітнім сином, а у подальшому, при необхідності і піклувальником, на час його відсутності на території України. При цьому, ані копії свого паспорта, ані копії довіреності на представництво його інтересів ОСОБА_2 останній не надав.
24 березня 2021 року відповіддю Перещепинської міської ради за вих. № 2.25-503 ОСОБА_1 було роз`яснено, що згідно ч. 1 ст. 58 та ч. 1 ст. 59 ЦК України опіка та піклування призначається у разі, якщо дитина має статус дитини-сироти, або дитини, позбавлені батьківського піклування. Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не являється статусною дитиною, оскільки має батька, який не відмовляється від свого сина та виконання своїх батьківських обов`язків, а надання тимчасового опікунства бабі ОСОБА_2 не передбачено чинним законодавством України.
15 березня 2021 року Служба у справах дітей Перещепинської міської ради за вих. № 113, у зв`язку з тим, що батько дитини не відповідав на телефонні дзвінки представників служби та не виходив на зв`язок, направила лист Генеральному консульству Російської Федерації в м. Харків стосовно сприяння виконання батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_1 , який є громадянином Російської Федерації і проживає в. м. Вороніж Російської Федерації.
Згідно листа Генеральному консульству Російської Федерації в м. Харків від 28 квітня 2021 року за вх. № 114 надано відповідь, згідно якої ОСОБА_1 написав пояснення з приводу свого сина ОСОБА_3 , який проживає на території України, та запевнив, що на даний час вирішується питання щодо призначення ОСОБА_2 опікуном над малолітньою дитиною, одна ці твердження повністю не відповідають дійсності.
15 березня 2021 року за вих. № 112 Службою у справах дітей Перещепинської міської ради направлено лист директору УСЗН Центрального району м. Вороніжа про сприяння виконанню батьківських обов`язків батьком дитини ОСОБА_1 , проте відповідь досі не надійшла.
На початку червня 2021 року до служби у справах дітей звернулася ОСОБА_2 з усним зверненням стосовно соціального захисту малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме про відмову їй в оформленні виплати пенсії по втраті годувальники.
11 червня 2021 року Служба у справах дітей Перещепинської міської ради звернулась до відділу обслуговування громадян № 22 Головного управління Пенсійного фонду України з проханням про надання роз`яснення щодо причини відмови ОСОБА_2 в оформленні виплати пенсії по втраті годувальника.
Отже, батько малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - ОСОБА_1 є його єдиним законним представником, а не бабуся ОСОБА_2 .
Оскільки малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не відповідає статусу та не визнаний ані дитиною-сиротою, ані дитиною, позбавленою батьківського піклування, орган опіки та піклування Перещепинської міської ради не має законних підстав для визнання ОСОБА_2 опікуном над малолітнім онуком.
Позивач вважає, що у зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_1 за період з 28 вересня 2020 року по теперішній час, а саме коли вирішувались питання відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не змінив свого ставлення до виконання батьківських обов`язків, не прибув до України, не попіклувався про подальшу долю малолітнього сина, не забезпечив йому соціальний захист, не захистив права інтереси дитини, не створив необхідні умови для проживання та повноцінного розвитку свого сина ОСОБА_3 , не цікавиться здоров`ям дитини, її фізичним, духовним та моральним розвитком, а тому самоусунувся від здійснення своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього сина.
В зв`язку з наведеним, в позовній заяві Перещепинська міська рада Новомосковського району Дніпропетровської області просила суд:
-позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 21 грудня 2021 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 20 січня 2022 року виправлено описку в ухвалі суду про відкриття провадження від 21 грудня 2021 року.
Ухвалою суду від 06 вересня 2022 року закрите підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
В судове засідання представник позивача Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області не з`явився, згідно заяви просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подав.
Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, згідно заяви просила розглядати справу без її участі, вимоги підтримала, не заперечувала проти позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_1 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи наведене, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши надані сторонами письмові докази, приходить до наступного.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є батьком малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області (актовий запис про народження № 11, зроблений 24 січня 2008 року виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області), що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 24 січня 2008 року.
З договору про припинення права на аліменти серії НОМЕР_2 від 28 грудня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Н.В. вбачається, що рішенням суду від 03 квітня 2012 року з ОСОБА_1 стягувалися аліменти на користь дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, до досягнення ним повноліття.
28 грудня 2015 року відповідачем ОСОБА_1 за вказаним договором передано у власність дитини квартиру АДРЕСА_1 .
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 36 років померла мати дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що 09 вересня 2020 року Виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис № 224, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 09 вересня 2020 року.
Встановлено, що Перещепинська міська рада, що дізнавшись номер телефону відповідача ОСОБА_1 , через засоби зв`язку «Viber», останньому 21.12.2020 року було відправлено повідомлення щодо ситуації з його сином, яке ОСОБА_1 переглянув та запитав про шляхи вирішення даної проблеми. Головним спеціалістом служби у справах дітей батьку дитину було надано консультацію та повідомлено про необхідність термінового прибуття до України для вирішення питання щодо захисту прав та інтересів дитини, оскільки згідно з чинним законодавством України після смерті матері дитина повинна бути передана батькові у термін, який не перевищує шести місяців, бо у іншому випадку керуючись ст. 164 СК України, буде порушено питання про позбавлення його батьківських прав. Але, після цього батько дитини перестав виходити на зв`язок та заблокував контакт працівника служби у справах дітей. Бабуся дитини ОСОБА_2 запевняла, що батько дитини перебуває на заробітках за кордоном та у зв`язку з поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19 немає змоги приїхати до України, але жодних доказів на підтвердження цього не надала.
Наказом начальника Служби у справах дітей Перещепинської міської ради № 17 від 30 вересня 2020 року за заявою ОСОБА_2 про тимчасове влаштування до своєї родини малолітнього онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мати якого ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а батько ОСОБА_1 , який знаходиться за кордоном та у зв`язку із поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19 та введенням карантину не має змоги приїхати в Україну, малолітній ОСОБА_3 тимчасово влаштований в сім`ю рідної бабусі ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Судом встановлено, що 15 лютого 2021 року батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 видано довіреність на ім`я бабусі ОСОБА_2 , якою він уповноважив останню управляти і розпоряджатися всім його майном, бути його представником в будь-яких органах, розписуватися за нього і т.д. строком на п`ять років.
25 лютого 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Перещепинської міської ради із заявою за вх. №2.24-733 про призначення її опікуном над малолітнім онуком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , при цьому жодного документа від батька дитини (довіреності, заяви, згоди тощо) не надала.
10 березня 2021 року відповіддю Перещепинської міської ради за вих. № 107 ОСОБА_2 було повідомлено про те, що згідно ч. 1 ст. 58 та ч. 1 ст. 59 ЦК України опіка встановлюється на малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними, а також відповідно до ст. 24 Постанови КМУ від 24.09.2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» останній роз`яснено, у яких саме випадках дитині надається статус дитини, позбавленої батьківського піклування. А тому, у зв`язку з тим, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не являється статусною дитиною, оскільки має батька, який (зі слів ОСОБА_2 ) не відмовляється від свого сина та виконання своїх батьківських обов`язків, надати тимчасово опікунство бабі ОСОБА_2 не передбачено чинним законодавством України.
Встановлено, що 03 березня 2021 року за вх.№ 2.24/1176/1 до Перещепинської міської ради від відповідача, тобто батька дитини громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 надійшла заява щодо призначення ОСОБА_2 опікуном над малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно якої ОСОБА_1 стверджує і запевняє, що не відмовлявся і ніколи не відмовиться від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, надає додаткову матеріальну допомогу на утримання , оздоровлення, лікування та навчання свого сина, та наполягає на тому, щоб ОСОБА_2 було призначено опікуном над його малолітнім сином, а у подальшому, при необхідності і піклувальником, на час його відсутності на території України. При цьому, ані копії свого паспорта, ані копії довіреності на представництво його інтересів ОСОБА_2 останній не надав.
24 березня 2021 року відповіддю Перещепинської міської ради за вих. № 2.25-503 відповідачу ОСОБА_1 було роз`яснено, що згідно ч. 1 ст. 58 та ч. 1 ст. 59 ЦК України опіка та піклування призначається у разі, якщо дитина має статус дитини-сироти, або дитини, позбавлені батьківського піклування. Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не являється статусною дитиною, оскільки має батька, який не відмовляється від свого сина та виконання своїх батьківських обов`язків, а надання тимчасового опікунства бабусі ОСОБА_2 не передбачено чинним законодавством України.
Встановлено, що 15 березня 2021 року Служба у справах дітей Перещепинської міської ради за вих. № 113, у зв`язку з тим, що батько дитини не відповідав на телефонні дзвінки представників служби та не виходив на зв`язок, направила лист Генеральному консульству Російської Федерації в м. Харків стосовно сприяння виконання батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_1 , який є громадянином Російської Федерації і проживає в. м. Вороніж Російської Федерації.
Згідно листа Генеральному консульству Російської Федерації в м. Харків від 28 квітня 2021 року за вх. № 114 надано відповідь, згідно якої ОСОБА_1 написав пояснення з приводу свого сина ОСОБА_3 , який проживає на території України, та запевнив, що на даний час вирішується питання щодо призначення ОСОБА_2 опікуном над малолітньою дитиною.
Крім того, 15 березня 2021 року за вих. № 112 Службою у справах дітей Перещепинської міської ради направлено лист директору УСЗН Центрального району м. Вороніжа про сприяння виконанню батьківських обов`язків батьком дитини ОСОБА_1 , проте відповідь досі не надійшла.
Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та фактично проживає разом з бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем її реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою Перещепинської міської ради про реєстрацію місця проживання особи № 693 від 16.06.2021 року та № 687 від 12.06.2021 року.
Згідно акту обстеження умов проживання № 310 від 14 липня 2021 року комісією при обстеженні житлових умов за адресою: АДРЕСА_4 встановлено, що в даному житловому приміщенні зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , а також без реєстрації малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Умови належні для проживання, дитина забезпечена усім необхідним, має окрему кімнату, ліжко, комп`ютерний стіл тощо. Стосунки онука з бабусею та дідусем склались теплі, доброзичливі, онук допомагає бабусі по господарству. Також з бабусею проведено бесіду щодо належного догляду за онуком ОСОБА_3 , та про те, що до встановлення обставин щодо батька дитини саме вона несе відповідальність за його життя та здоров`я.
Згідно листа Перещепинського ліцею від 02 грудня 2021 року за № 173, малолітній ОСОБА_3 навчається в Перещепинському ліцею з 1 класу. До серпня 2020 року навчанням та вихованням дитини переймалася мати ОСОБА_4 , а з 01 червня 2020 року (після смерті матері) дитина проживає з бабусею ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 , саме бабуся займається вихованням онука, дитина в повній мірі забезпечена сезонним одягом та взуттям, належним харчуванням. Бабуся піклується про його здоров`я. Організацією навчання та шкільного життя дитини з класним керівником та вчителями координує бабуся ОСОБА_2 . За час навчання ОСОБА_3 в школі, батько ОСОБА_1 не з`являвся і навчанням сина не займався.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з 28 вересня 2020 року самоусунувся від здійснення своїх батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не змінив свого ставлення до виконання батьківських обов`язків, не прибув до України, не попіклувався про подальшу долю малолітнього сина, не забезпечив йому соціальний захист, не захистив права інтереси дитини, не створив необхідні умови для проживання та повноцінного розвитку свого сина ОСОБА_3 , не цікавиться здоров`ям дитини, її фізичним, духовним та моральним розвитком, а тому самоусунувся від здійснення своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього сина.
Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, лю6ові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину.
Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та и людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Оскільки малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 тимчасово влаштований в сім`ю бабусі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (для визнання якої опікуном над малолітнім онуком законні підстави відсутні, оскільки дитина не позбавлена батьківського піклування та не є дитиною-сиротою), а тому, Перещепинська міська рада в особі органу опіки та піклування має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківства.
Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, батько (мати) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної Постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. А тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він є хронічними алкоголіками або наркоманами.
Згідно з висновком виконавчого комітету Перещепинської міської ради Дніпропетровської області в особі органу опіки та піклування від 30 листопада 2021 року за № 245встановлені обставини, викладені позивачем у позові.
В своєму висновку орган опіки та піклування виконавчого комітету Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 відносно малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцям. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області
Оцінивши докази, які досліджені в судовому засіданні, суд приходить до переконання, що позивачем доведений той факт, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого малолітнього сина, не змінив свого ставлення до виконання батьківських обов`язків, не прибув до України, не попіклувався про подальшу долю дитини, не забезпечив її соціальний захист, не захистив права інтереси дитини, не створив необхідні умови для проживання та повноцінного розвитку сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не цікавиться здоров`ям дитини, її фізичним, духовним та моральним розвитком.
В зв`язку з наведеним, суд приходить до переконання, що позовні вимоги обгрунтовані та підтверджені належними доказами, а тому в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , необхідно позбавити відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 батьківських прав.
Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 155, 164, 165, 180-183, 191 СК України,ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,- задовольнити.
Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцям. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області (актовий запис про народження № 11, складений 24 січня 2008 року виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати в сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.).
Учасники справи:
-відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;
-третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне судове рішення складене 27 вересня 2022 року.

Суддя Д.І. Городецький