Справа № 204/4640/22
Провадження № 2/204/1740/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Воронько А.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь в рахунок погашення боргу за договором позики № 26/07/19-10 від 26 липня 2019 року та додаткової угоди № 1 до нього від 25 жовтня 2019 року 160 875,00 грн. основного боргу, 8 928,48 грн. три відсотки річних за користування грошовими коштами, 25 803,16 грн. інфляційні збитки, що разом складає 195 606,64 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 26 липня 2019 року між ОСОБА_3 як позикодавцем та ОСОБА_4 як позичальником було укладено договір безпроцентної позики № 26/07/19-10, відповідно до умов якого позикодавець передав у власність позичальника, а позичальник прийняв у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 149 101,00 грн., що за курсом НБУ на день укладення договору еквівалентно 5 850,00 доларів США. В свою чергу позичальник зобов`язався повернути позику у визначений договором строк, не пізніше 3-х місяців, тобто до 26 жовтня 2019 року. При цьому, сторони домовились, що загальна сума в гривнях, що підлягає поверненню буде відповідати 5 850,00 доларів США, за курсом НБУ на дату здійснення платежу. В п. 5 договору сторонами погоджено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики відповідно до графіка повернення грошових коштів: 3 823,10 грн., що еквівалентно 150 доларам США до 26.08.2019 року (включно); 8 921,00 грн., що еквівалентно 350 доларам США до 26.09.2019 року (включно); 136 357,25 грн., що еквівалентно 5 350 доларам США до 26.10.2019 року (включно). 03 жовтня 2019 року позичальником сплачено в рахунок часткової оплати по договору 350 доларів США, що на дату платежу згідно курсу НБУ еквівалентно 8 701,00 грн. Згодом, 25 жовтня 2019 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору позики №26/07/19-10 від 26 липня 2019 року, відповідно до якої змінено та доповнено умови основного договору. Так, на виконання п. 7 договору позики від 26 липня 2019 року №26/07/19-10 за взаємною згодою сторони домовились внести зміни в пункти 1, 5, 6 договору та обумовили, що позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 151 940,37 грн., що є еквівалентом 6 050,00 доларів США, на строк не пізніше ніж через 3 місяці з моменту укладення договору, тобто до 26 січня 2010 року. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики відповідно до графіка повернення грошових коштів: 8 790,00 грн., що еквівалентно 350 доларам США до 26.11.2019 року (включно); 8 790,00 грн., що еквівалентно 350 доларам США до 26.12.2019 року (включно); 134 360,49 грн., що еквівалентно 5 350 доларам США до 26.01.2020 року (включно). З часу укладення додаткової угоди № 1 до договору позики № 26/07/19-10 від 26 липня 2019 року. Відповідач ухилявся від виконання покладених на себе обов`язків та допускав прострочення графіку повернення грошових коштів. 10 січня 2020 року позичальником було сплачено в рахунок часткової оплати по договору 350 доларів США, що на дату платежу згідно курсу НБУ еквівалентно 8 438,50 грн. 29 квітня 2020 року ОСОБА_4 повернув ще частину коштів в сумі 200 доларів США, що на дату платежу згідно курсу НБУ еквівалентно 5 410,00 грн. З травня 2020 року відповідач взагалі припинив відповідати на телефонні дзвінки і смс-листування, таким чином ухиляючись від виконання покладених на нього обов`язків за договором. Відповідно до додаткової угоди № 1 від 25 жовтня 2019 року до договору позики №26/07/19-10 від 26 липня 2019 року сторони внесли зміни до основного договору, де зокрема домовились, що сума грошових коштів, яка підлягає поверненню буде відповідати еквіваленту доларів США за курсом встановленим НБУ на дату здійснення платежу. Отже, станом на 05 липня 2022 року (дата звернення з позовом до суду) сума заборгованості ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 становить 160 875,00 грн. (5500 доларів США х 29,25 грн. (офіційний курс гривні щодо іноземної валюти долар США). Крім того, на виконання умов договору та положень ст. 625 ЦК України відповідач зобов`язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до розрахунку 3% річних та інфляційних збитків за період з 27.11.2019р. по 10.01.2020р. розмір 3% річних та інфляційних збитків складає сумарно 14,91 грн., за період з 27.12.2019р. по 29.04.2020р. 222,29 грн., за період з 27.12.2019р. по 14.03.2022р. 862,66 грн., за період з 27.01.2020р. по 14.03.2022р. - 33 631,78 грн. Разом 3% річних та інфляційні збитки за порушення грошового зобов`язання складають 34 731,64 грн. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом.

14 вересня 2022 року від відповідача ОСОБА_4 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_3 він вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. У липні 2019 року він звернувся до Дніпровського відділення компанії Каштан 2000 (нині - компанія Кронвест), яка була розташована і до теперішнього часу розташована за адресою: АДРЕСА_1 з метою отримання позики. В офісі його зустрів молодий чоловік - ОСОБА_3 , який представився співробітником компанії. З ним він оговорив умови позики, він підготував документи та пояснив, що в компанії така практика, що договір позики укладається не з компанією, як юридичною особою, а з фізичною особою - працівником компанії. Оскільки в той час йому дуже були потрібні гроші, він підготовлені ОСОБА_3 документи - договір позики на суму 149 101,00 грн. підписав. У забезпечення вказаного договору позики, як йому пояснив ОСОБА_3 , йому необхідно передати у заставу свій транспортний засіб - марки Mercedes-Benz, модель S 450, державний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску. 26 липня 2019 року у приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Кучер А.А. він підписав Договір застави транспортного засобу. Згідно погодженого у договорі позики графіку перший платіж до 26 серпня 2019 року він не зміг здійснити, проте 03 жовтня 2019 року здійснив другий платіж згідно п. 5 договору в розмірі 350 доларів США, що еквівалентно 8 921,00 грн., як і визначено умовами договору, але трошки з запізненням. Залишок боргу станом на 04 жовтня 2019 року складав 140 180,00 грн. У зв`язку з тим, що він прострочив перший платіж та другий платіж сплатив з запізненням, позивач почав йому погрожувати та вимусив його 25 жовтня 2019 року підписати додаткову угоду № 1 до зазначеного договору позики, відповідно якої змінено та доповнено умови основного договору. Фактично сума договору деюре збільшилась з 149 101,00 грн. до 151 940,37 грн., а залишок заборгованості станом на 25 жовтня 2019 року згідно вказаного договору збільшився зі 140 180,00 грн. до 143 127,00 грн. Оскільки він не хотів мати проблем, то запропонував ОСОБА_5 погасити заборгованість достроково в повному обсязі, однак останній повідомив, що крім основної суми боргу він нарахував йому неустойку і загальна сума боргу для повного погашення складає 200 000,00 грн. Пізніше він під впливом погроз здійснив два платежі в погашення боргу, однак при зустрічі йому сказали, що ці платежі 10 січня 2020 року (350 доларів США) та 29 квітня 2020 року (200 доларів США) не будуть йти в погашення основного боргу. Крім того, пізніше він повертав ОСОБА_3 ще кошти в розмірі 3 400,00 долларів США, однак останній відмовився надати йому розписку, повідомивши, що ці кошти пішли на проценти. Він звертався до Державної служби фінансового моніторингу України зі зверненням щодо перевірки фактів незаконної діяльності ОСОБА_3 , а також до Головного управління державної податкової служби у Дніпропетровській області та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. Вважає, що документальні докази сплати ним коштів в розмірі 3 400,00 доларів США та інших платежів, зокрема, відповідні розписки, що йому не повернуті ОСОБА_3 , а також показання третіх осіб, в присутності яких він повертав кошти, можуть бути отримані відповідачем виключно в рамках кримінального провадження, зареєстрованого за його заявою щодо злочинних дій ОСОБА_3 та третіх осіб. У зв`язку з викладеним просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 26 липня 2019 року між ОСОБА_3 як позикодавцем та ОСОБА_4 як позичальником було укладено Договір позики № 26/07/19-10, відповідно до пункту 1 якого позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 149 101,00 грн., що за курсом НБУ на день укладення цього договору еквівалентно 5 850,00 доларів США, в свою чергу позичальник зобов`язується повернути позику у визначений договором строк, та згідно визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим договором буде відповідати 5 850,00 доларів США за курсом НБУ на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через три місяці з моменту укладення даного договору, тобто до 26 жовтня 2019 року, за домовленістю сторін позика є безпроцентною (а.с. 17-18).

У пункті 2 вищевказаного Договору позики визначено, що сума позики, встановлена у п. 1 даного договору, отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі.

Згідно з пунктом 5 вищевказаного договору позики, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п. 1 даного договору, відповідно до графіка повернення позичальником грошових коштів: 3 823,10 грн., що еквівалентно 150,00 доларів США до 26 серпня 2019 року включно; 8 921,00 грн., що еквівалентно 350,00 доларів США до 26 вересня 2019 року включно; 136 357,25 грн., що еквівалентно 5 350,00 доларів США до 26 жовтня 2019 року включно.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

25 жовтня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору позики № 26/07/19-10 від 26 липня 2019 року, відповідно до умов якої за взаємною згодою сторони домовились внести зміни в п. 1, 5, 6 Договору, виклавши їх в наступній редакції, зокрема: п. 1 позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 151 940,37 грн., що є еквівалентом 6 050,00 доларів США, за курсом продажу доларів США НБУ, встановленим на моменту укладення даного договору, в свою чергу позичальник зобов`язується повернути позику у визначений договором строк, та згідно визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим договором буде відповідати 6 050,00 доларів США за курсом їх продажу НБУ на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через три місяці з моменту укладення даного договору, тобто до 26 січня 2020 року, за домовленістю сторін позика є безпроцентною; п. 5 позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п. 1 даного договору, відповідно до графіка повернення позичальником грошових коштів: 8 790,00 грн., що еквівалентно 350,00 доларів США до 26 листопада 2019 року включно; 8 790,00 грн., що еквівалентно 350,00 доларів США до 26 грудня 2019 року включно; 134 360,49 грн., що еквівалентно 5 350,00 доларів США до 26 січня 2020 року включно; п. 6 позика може бути повернута позикодавцю достроково (а.с. 19-20).

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, тобто передав відповідачу обумовлену суму грошових коштів, що підтверджується розпискою ОСОБА_4 від 25 жовтня 2019 року, в якій зазначено, що ОСОБА_4 отримав позику від ОСОБА_3 в сумі 151 940,37 грн., що еквівалентно 6 050,00 доларів США за курсом НБУ, встановленим на момент укладення договору згідно додаткової угоди № 1 до договору позики № 26/07/19-10 від 26 липня 2019 року (а.с. 21).

Представник відповідача під час розгляду справи не заперечував, що дійсно відповідач підписував з позивачем Договір позики № 26/07/19-10 від 26 липня 2019 року та Додаткову угоду № 1 до вказаного договору від 25 жовтня 2019 року, а також дійсно отримав від позивача у позику грошові кошти, про що написав розписку від 25 жовтня 2019 року.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_4 порушив взяті на себе зобов`язання, та не повернув суму позики в обумовлений у договорі строк та розмірі.

З пояснень учасників справи, а також з розписки ОСОБА_3 від 25 жовтня 2019 року (а.с. 101) судом встановлено, що в рахунок погашення позики за договором позики № 26/07/19-10 від 26 липня 2019 року та додатковою угодою № 1 від 25 жовтня 2019 року до договору позики № 26/07/19-10 від 26 липня 2019 року відповідачем було сплачено позивачу наступні суми: 03 жовтня 2019 року - 350,00 доларів США, що еквівалентно 8 701,00 грн.; 25 жовтня 2019 року 400,00 доларів США (що за офіційним курсом НБУ станом на 25 жовтня 2019 року складає 10 044,00 грн.); 10 січня 2020 року 350,00 доларів США, що еквівалентно 8 438,50 грн.; 29 квітня 2020 року 200,00 доларів США, що еквівалентно 5 410,00 грн.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Твердження сторони відповідача про те, що в рахунок погашення заборгованості за договором позики відповідач передавав позивачу також і інші грошові кошти, суд до уваги не приймає, оскільки на підтвердження вказаних обставин стороною відповідача суду не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. 76-81 ЦПК України, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Наданий стороною відповідача аудіозапис, який міститься на долученому до матеріалів справи диску (а.с. 73), суд до уваги не приймає, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що на вказаному аудіозапису зафіксоване спілкування позивача та відповідача.

Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає встановленим, що відповідачем частково повернуто позивачу суму позики, а саме у розмірі 32 593,50 грн.

У позовній заяві позивач зазначав, що станом на 05 липня 2022 року сума заборгованості ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 становить 160 875,00 грн. (5 500,00 доларів США х 29,25 грн. (офіційний курс гривні щодо іноземної валюти долар США)). Однак, суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідач отримав від позивача у позику грошові кошти саме у національній валюті України - гривні (151 940,37 грн.), а не у доларах США, а тому відсутні правові підстави для здійснення розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем виходячи з заборгованості у розмірі 5 500,00 доларів США. Розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем має бути проведений виходячи саме з тієї суми коштів, яку відповідач отримав від позивача у позику, тобто 151 940,37 грн., оскільки у статті 1046 ЦК України закріплено, що за договором позики позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, судом встановлено, що на теперішній час сума неповернутої позики становить 119 346,87 грн. (151 940,37 грн. - 32 593,50 грн. = 119 346,87 грн.).

Позивач зазначив, що відповідач ухиляється від повернення грошових коштів. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач вирішив скористатись правом вимоги та 08 липня 2022 року звернувся до суду з даним позовом.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

З огляду на те, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань та не повернув суму позики за договором позики № 26/07/19-10 від 26 липня 2019 року та додатковою угодою № 1 від 25 жовтня 2019 року до договору позики № 26/07/19-10 від 26 липня 2019 року, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми позики є законними та обґрунтованими, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу у розмірі 119 346,87 грн., а тому позовні вимоги ОСОБА_3 в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Таким чином судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у позику, яке підлягає судовому захисту.

Крім того, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних від простроченої суми заборгованості.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Положеннями статті 1050 ЦК України, визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом встановлено, що на теперішній час грошові кошти отримані в позику відповідачем позивачу в повному обсязі не повернуті, слід дійти висновку про наявність законних підстав, для притягнення відповідача до передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення ним строків виконання грошового зобов`язання.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 27 листопада 2019 року по 14 березня 2022 року, надавши розрахунки 3% річних за період з 27 листопада 2019 року по 10 січня 2020 року на суму 32,49 грн., з 27 грудня 2019 року по 29 квітня 2020 року на суму 90,07 грн., з 27 грудня 2019 року по 14 березня 2022 року на суму 224,47 грн. та з 27 січня 2020 року по 14 березня 2022 року на суму 8 581,45 грн.

Однак, суд зазначає, що три відсотки річних у відповідності до приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають стягненню після спливу строку виконання основного зобов`язання.

Як вже зазначалось вище, у Додатковій угоді № 1 від 25 жовтня 2019 року до Договору позики № 26/07/19-10 від 26 липня 2019 року сторонами було обумовлено наступний графік повернення грошових коштів: 8 790,00 грн., що еквівалентно 350,00 доларів США до 26 листопада 2019 року включно; 8 790,00 грн., що еквівалентно 350,00 доларів США до 26 грудня 2019 року включно; 134 360,49 грн., що еквівалентно 5 350,00 доларів США до 26 січня 2020 року включно.

Відповідач в рахунок погашення заборгованості сплатив, зокрема, 03 жовтня 2019 року 350,00 доларів США, що еквівалентно 8 701,00 грн. та 25 жовтня 2019 року - 400,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 25 жовтня 2019 року складає 10 044,00 грн., тобто до 26 січня 2020 року відповідач погашав заборгованість перед позивачем згідно з графіком, визначеним Додатковою угодою № 1 від 25 жовтня 2019 року до Договору позики № 26/07/19-10 від 26 липня 2019 року, а отже підстави для нарахування 3% річних від простроченої суми заборгованості за період до 26 січня 2020 року відсутні.

Оскільки сторони досягли згоди щодо строку повернення позики до 26 січня 2020 року включно та відповідач до вказаної дати борг позивачу в повному обсязі не повернув, то з наступного дня після прострочення, тобто з 27 січня 2020 року, з відповідача на користь позивача можуть бути стягнуті 3% річних від простроченої суми заборгованості.

Отже, 3 % річних від простроченої суми заборгованості розраховуються судом за період з 27 січня 2020 року по 14 березня 2022 року, тобто в межах заявлених ОСОБА_3 позовних вимог.

Як вже зазначалось вище, заборгованість відповідача за договором позики № 26/07/19-10 від 26 липня 2019 року та додатковою угодою № 1 від 25 жовтня 2019 року до договору позики № 26/07/19-10 від 26 липня 2019 року становить 119 346,87 грн.

Розрахунок 3 % річних виконується за формулою: С (сума заборгованості) х 3% х Д (кількість днів прострочення) / 365.

Таким чином, 3 % річних від простроченої суми заборгованості за період з 27 січня 2020 року по 14 березня 2022 року складають 7 622,55 грн. (119 346,87 грн. х 3% х 778 днів прострочення / 365 = 7 622,55 грн.).

З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути 3 % річних від простроченої суми заборгованості за період з 27 січня 2020 року по 14 березня 2022 року у розмірі 7 622,55 грн., а отже позовні вимоги ОСОБА_3 в цій частині також підлягають частковому задоволенню.

Що стосується індексу інфляції, то згідно із Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженою Наказом Держкомстату № 265 від 27 липня 2007 року індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним. Розрахунок індексу інфляції повідомляється Листом Національного банку України, за даними Держкомстату України наступного місяця, який слідує за розрахунковим.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою:

ІІс = (ІІ1 / 100) х (ІІ2 / 100) х (ІІ3 / 100) х ... (ІІZ / 100), де ІІ1 індекс інфляції за перший місяць прострочення; ІІ2 індекс інфляції за другий місяць прострочення; ІІ3 індекс інфляції за третій місяць прострочення; <...> ІІZ індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Загальний індекс інфляції за період з 27 січня 2020 року (тобто з наступного для після прострочення відповідачем строку виконання зобов`язання перед позивачем) по 14 березня 2022 року (тобто в межах заявлених позовних вимог) складає 118,644121%.

Таким чином, сума індексу інфляції від простроченої суми заборгованості за період з 27 січня 2020 року по 14 березня 2022 року становить (119 346,87 грн. х 118,644121% / 100%) 119 346,87 грн. = 22 251,17 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути інфляційні втрати від простроченої суми заборгованості за період з 27 січня 2020 року по 14 березня 2022 року у розмірі 22 251,17 грн., а тому позовні вимоги ОСОБА_3 в цій частині підлягають частковому задоволенню

З урахуванням всього вищевикладеного суд приходить до висновку, що з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 слід стягнути заборгованість за договором позики № 26/07/19-10 від 26 липня 2019 року та додатковою угодою № 1 від 25 жовтня 2019 року до договору позики № 26/07/19-10 від 26 липня 2019 року у загальному розмірі 149 220,59 грн., яка складається з: основної суми боргу 119 346,87 грн., 3 % річних від простроченої суми заборгованості 7 622,55 грн., інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості 22 251,17 грн.

Факт звернення відповідача ОСОБА_4 до Державної служби фінансового моніторингу України з заявами щодо перевірки діяльності ОСОБА_3 на предмет наявності ознак діяльності, пов`язаної з відмиванням та легалізацією коштів (а.с. 51-52, 53, 54), а також факт звернення до Головного управління державної податкової служби у Дніпропетровській області з заявами щодо перевірки джерела походження грошових коштів, за рахунок яких ОСОБА_3 надає позику (а.с. 58-59, 60, 61), в даному випадку судом до уваги не береться, оскільки є неналежними доказами по справі.

Також, ОСОБА_4 звертався до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з заявою про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення від 06 квітня 2022 року (а.с. 68-70), а також з такою ж заявою від 05 жовтня 2022 року до Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області (а.с. 111-112). 21 жовтня 2022 року Дніпровським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області відомості за заявою ОСОБА_4 від 05 жовтня 2022 року про вчинення кримінального правопорушення (ЄО 28039) внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001949 (а.с. 123). Досудове розслідування на теперішній час триває.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що факт наявності відкритого за заявою ОСОБА_4 кримінального провадження не має доказового значення для розгляду даної справи. Атому судом до уваги не береться з підстав неналежності. Більш того, остаточний строк виконання основного зобов`язання за договором позики № 26/07/19-10 від 26 липня 2019 року та додатковою угодою № 1 від 25 жовтня 2019 року до даного договору сплинув ще 26 січня 2020 року, в той час як з заявою про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення ОСОБА_4 звернувся вперше лише у квітні 2022 року, тобто більш ніж через два роки після спливу строку виконання зобов`язання.

Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_3 правничу допомогу у вказаній справі надавав адвокат Шахторін А.С., що підтверджується ордером серії АЕ № 1142030 від 05 липня 2022 року (а.с. 23) та Договором про надання професійної правничої (правової) допомоги від 02 лютого 2022 року, укладеним між ОСОБА_3 та адвокатом Шахторіним А.С. (а.с. 86-88).

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

У пункті 4.1 укладеного між ОСОБА_3 та адвокатом Шахторіним А.С. Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 02 лютого 2022 року закріплено, що за послуги, що надаються адвокатом у відповідності із умовами даного договору, клієнт сплачує адвокату гонорар (винагороду) у розмірі та в строки обумовлені у додатковій угоді.

З Додаткової угоди № 1 від 02 лютого 2022 року до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 02.02.2022 року, укладеної між ОСОБА_3 та адвокатом Шахторіним А.С. (а.с. 89), вбачається, що за послуги, що надаються адвокатом у відповідності із умовами договору, клієнт сплачує адвокату гонорар (винагороду) у розмірі 15 000,00 грн. Вказана сума є остаточною, справедливою і не підлягає зміні протягом дії договору.

Разом з цим, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивач дійсно отримав правову допомогу від адвоката Шахторіна А.С., що додатково підтверджується також Актом виконаних робіт (наданих послуг) від 12 жовтня 2022 року за договором про надання професійної правничої (правової) допомоги від 02.02.2022 року (а.с. 90), а тому не викликає сумнівів, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу у справі.

Однак, з урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, ціни позову у вказаній справі, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена позивачем вартість та обсяг виконаної адвокатом роботи у розмірі 15 000,00 грн. є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат.

Суд вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, вартість послуг з надання юридичної консультації, підготовки та подання до суду позовної заяви про стягнення заборгованості за договором позики, а також представництва інтересів в суді у розмірі 15 000,00 грн., є очевидно завищеною та такою, що не відповідає складності виконаних адвокатом робіт.

З урахуванням складності справи, виконаної адвокатом роботи, керуючись принципами співмірності та розумності судових витрат, критерієм реальності адвокатських витрат, а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, заявленої у справі ціни позову та значення справи для сторін, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а отже вимоги ОСОБА_3 в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково на загальну суму 149 220,59 грн., то з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 492,21 грн.

На підставі ст.ст. 207, 525, 526, 610, 612, 625, 1046-1049 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 128, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) заборгованість за договором позики № 26/07/19-10 від 26 липня 2019 року та додатковою угодою № 1 від 25 жовтня 2019 року до договору позики № 26/07/19-10 від 26 липня 2019 року у розмірі 149 220,59 грн. (сто сорок дев`ять тисяч двісті двадцять гривень, 59 копійок), яка складається з: основної суми боргу 119 346,87 грн. (сто дев`ятнадцять тисяч триста сорок шість гривень, 87 копійок), 3 % річних від простроченої суми заборгованості 7 622,55 грн. (сім тисяч шістсот двадцять дві гривні, 55 копійок), інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості 22 251,17 грн. (двадцять дві тисячі двісті п`ятдесят одна гривня, 17 копійок).

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 1 492,21 грн. (одна тисяча чотириста дев`яносто дві гривні, 21 копійка) та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень, 00 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез