Постанова

Іменем України

31 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 236/3503/20-ц

провадження № 61-19531св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство «Українська залізниця»,

третя особа - директор Департаменту розвитку персоналу та кадрової політики акціонерного товариства «Українська залізниця» Осійчук Микола Степанович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» на додаткову постанову Донецького апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Корчистої О. І., Агєєва О. В., Космачевської Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця»), третя особа - директор Департаменту розвитку персоналу та кадрової політики АТ «Українська залізниця» Осійчук М. С., про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 травня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ директора Департаменту розвитку персоналу та кадрової політики АТ «Українська залізниця» Осійчука М. С. від 18 вересня 2020 року № 1907/ос про припинення трудового договору (контракту) з головним фахівцем відділу супроводження договірної роботи Лиманського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Українська залізниця» ОСОБА_1 на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного фахівця відділу супроводження договірної роботи Лиманського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Українська залізниця».

Стягнуто із АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 24 вересня 2020 року і до 12 травня 2021 року включно у розмірі 146 320,08 грн. Зобов`язано виплату зазначеної суми провести за вирахуванням податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто із АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди - 10 000,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного фахівця відділу супроводження договірної роботи Лиманського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Українська залізниця» та середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, АТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу.

Постановою Донецького апеляційного суду від 21 вересня 2021 року апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» залишено без задоволення. Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 травня 2021 року залишено без змін.

Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення

У серпні 2021 року представник ОСОБА_1 - Шумейко Я. В. , звернувся до Донецького апеляційного суду із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу та надав докази понесення ОСОБА_1 відповідних витрат у розмірі 2 000,00 доларів США.

Короткий зміст додаткової постанови суду апеляційної інстанції

Додатковою постановою Донецького апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року заяву представника ОСОБА_1 - Шумейка Я. В. про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскільки позов позивача розглянуто і спір вирішено по суті, тому у відповідності до вимог статей 133, 141 ЦПК України має бути вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

При цьому суд апеляційної інстанції, ураховуючи те, що витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000,00 доларів США є неспівмірними із складністю справи, її тривалістю та наданими адвокатом послуг в суді апеляційної інстанції, затраченим часом на наданням таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді апеляційної інстанції не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося), розмір таких витрат не відповідає критерію реальності, співмірності, а також розумності їхнього розміру, вважав, що заявлена для відшкодування сума є явно завищеною, тому є підстави для зменшення цієї суми до 12 000,00 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2021 року до Верховного Суду, АТ «Українська залізниця», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, а саме: вказує на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17, від 14 лютого 2019 року у справі № 916/24/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 08 вересня 2021 року у справі № 473/4717/19 та від 16 вересня 2021 року у справі № 200/1887/20-а, просить скасувати додаткову постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що тим, що понесені ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у справі № 236/3503/20, на думку АТ «Українська залізниця», не доведені належними та допустимими доказами.

Разом із цим АТ «Українська залізниця» вважає, що стягнутий судом апеляційної інстанції розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та неспівмірним із дійсним обсягом наданих послуг.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2021 року було відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи № 236/3503/20-ц із Краснолиманського міського суду Донецької області.

У грудні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У січні 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив представника ОСОБА_1 - Шумейка Я. В. на касаційну скаргу, у якому зазначено, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У серпні 2021 року представник ОСОБА_1 - Шумейко Я. В. , звернувся до Донецького апеляційного суду із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу та надав докази понесення ОСОБА_1 відповідних витрат у розмірі 2 000,00 доларів США.

02 серпня 2020 року між ОСОБА_1 та адвокатом Шумейком Я. В. було укладено договір про надання правничої допомоги.

Відповідно до умов договору про надання правничої допомоги від 02 серпня 2020 року, додаткової угоди від 01 лютого 2021 року № 1 до договору про надання правничої допомоги від 02 серпня 2020 року, додаткової угоди від 03 серпня 2021 року № 2 до договору про надання правничої допомоги від 02 серпня 2020 року, акта виконаних робіт від 12 серпня 2021 року - за представництво в суді апеляційної інстанції у справі № 236/3503/20 клієнт сплачує гонорар у розмірі еквівалентному 2 000,00 доларів США. Оплата клієнтом адвокату здійснюється у формі післяплати після отримання на руки адвокатом рішення суду апеляційної інстанції у справі № 236/3503/20 протягом 3-х календарних днів з дня отримання рішення суду.

Гонорар сплачується на підставі виставленого адвокатом клієнту рахунку. Гривневий еквівалент гонорару визначається на день виставлення рахунку за курсом Національного банку України станом на дату набрання рішенням суду апеляційної інстанції у справі № 236/3503/20 законної сили (а. с. 120, т. 1, а. с. 83, т. 3).

ОСОБА_1 адвокатом Шумейкою Я. В. були надані наступні послуги: адвокатський запит від 14 жовтня 2020 року, відповідь на відзив, адвокатський запит від 02 грудня 2020 року, клопотання про долучення доказів, клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, відзив на апеляційну скаргу, клопотання, заява про стягнення витрат на правову допомогу (а. с. 13, 127-146, 169, 244, 245, т. 1; а. с. 10-108, 220, т. 3).

04 жовтня 2021 року АТ «Українська залізниця» подано клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, проте доказів на підтвердження направлення іншим учасникам справи не додано.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто у ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), де Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постановах від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт перший частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Розглядаючи заяву про ухвалення додаткового рішення, суд апеляційної інстанції у справі, що переглядається, встановив, що інтереси позивача представляв адвокат Шумейко Я. В. на підставі ордеру та договору про надання правничої допомоги.

Матеріали справи містять копії: ордеру, договору про надання правничої допомоги від 02 серпня 2020 року, додаткової угоди від 01 лютого 2021 року № 1 до договору про надання правничої допомоги від 02 серпня 2020 року, додаткової угоди від 03 серпня 2021 року № 2 до договору про надання правничої допомоги від 02 серпня 2020 року, акта виконаних робіт від 12 серпня 2021 року (а. с. 120, т. 1, а. с. 106-109, т. 3).

Загальний розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи № 236/3503/20 у суді апеляційної інстанції, визначені у акті виконаних робіт від 12 серпня 2021 року на суму 2 000,00 доларів США.

Про намір подати докази понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем заявлено своєчасно.

Від представника АТ «Укрзалізниця» надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, в якому вказано, що заявлені витрати на послуги адвоката є завищеними та становлять надмірний тягар для відповідача, не відповідають принципам та критеріям розподілу витрат на професійну правничу допомогу, що суперечить принципу розподілу витрат.

При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвоката Шумейка Я. В. суд апеляційний суд врахував пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність визначення у контексті обсягу заперечень, наданих протилежною стороною.

Суд апеляційної інстанції, ураховуючи те, що витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000,00 доларів США є неспівмірними із складністю справи, її тривалістю та наданими адвокатом послугами в суді апеляційної інстанції, затраченим часом на наданням таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді апеляційної інстанції не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося), розмір таких витрат не відповідає критерію реальності, співмірності, а також розумності їхнього розміру, зробив обґрунтований висновок про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, до 12 000,00 грн.

Ураховуючи конкретні обставини цієї справи, встановлені судом апеляційної інстанції, оскаржувана додаткова постанова не суперечить правовим висновкам Верховного Суду, які зазначені в касаційній скарзі як підстава для відкриття касаційного провадження.

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду апеляційної інстанції, які знайшли обґрунтовану оцінку у мотивувальній частині судового рішення, та переважно зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Таким чином, висновки суду апеляційної інстанції, перевірені під час касаційного перегляду, відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану додаткову постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Щодо клопотання про повернення касаційної скарги

У січні 2022 року до Верховного Суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 - Шумейка Я. В. про повернення касаційної скарги АТ «Українська залізниця» на додаткову постанову Донецького апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року, обґрунтоване тим, що повноваження представника АТ «Українська залізниця», що є адвокатом, посвідчені не належним чином, оскільки до касаційної скарги не додано договір про надання правової допомоги, а надано лише копію довіреності.

Представник ОСОБА_1 - Шумейко Я. В. вважає, що представництво інтересів підприємства у судах особами, які мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та є найманими працівниками цього ж підприємства, можливо виключно на підставі договору про надання правової допомоги у відповідності до вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

За змістом статті 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Частиною другою статті 15 ЦПК України передбачено, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України.

Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю і посвідчення адвоката України не обмежуються віком особи та є безстроковими.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі від 06 липня 2019 року у справі № 855/229/19 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 вересня 2019 року у справі № 910/3845/19 міститься висновок про те, що особа адвоката підтверджується посвідченням адвоката України та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю.

Тоді як відомості до Єдиного реєстру адвокатів України вносяться радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

Стаття 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачає порядок припинення права на заняття адвокатською діяльністю.

До касаційної скарги було долучено копію довіреності від 21 вересня 2021 року № 11/3-55/221-21 та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 10013/10, виданого ОСОБА_3 на підставі рішення Ради адвокатів Київської області від 21 травня 2021 року № 87.

Доказів того, що вказаний документ визнаний у передбаченому законом порядку недійсним або є скасованим, матеріали справи не містять.

Також відсутні докази щодо припинення права ОСОБА_3 на заняття адвокатською діяльністю у порядку, передбаченому законом.

Частиною другою статті 60 ЦПК України передбачено, що під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Ураховуючи зазначене Верховний Суд у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - Шумейка Я. В. про повернення касаційної скарги АТ «Українська залізниця» на додаткову постанову Донецького апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року, відмовляє.

Щодо клопотання про стягнення витрат на правову допомогу за представництво у суді касаційної інстанції

У січні 2022 року до Верховного Суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 - Шумейка Я. В. про стягнення витрат на правову допомогу за представництво у суді касаційної інстанції.

Визначаючи суми відшкодування судових витрат, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішеннях Європейського суду з прав людини від 12 жовтня 2006 року в справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року в справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року в справі «East/WestAllianceLimited» проти України» та від 26 лютого 2015 року в справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Здійснені позивачем витрати на правничу допомогу під час розгляду касаційної скарги підтверджуються копіями додаткової угоди від 28 грудня 2021 року № 4 до договору про надання правової допомоги від 02 серпня 2020 року, акта наданих послуг від 28 грудня 2021 року, рахунку на оплату від 28 грудня 2021 року № 3 у розмірі 12 000,00 грн та акта від 17 листопада 2021 року про виправлення описки в акті наданих послуг від 12 серпня 2021 року, а також копію ордера на надання правничої (правової) допомоги від 28 грудня 2021 року.

Зважаючи на те, що касаційна скарга АТ «»Українська залізниця», не підлягає задоволенню, наявні підстави для стягнення з товариства на користь позивача судових витрат за надання правової допомоги.

Разом із цим, сума, заявлена до стягнення витрат на правову допомогу, є неспівмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт по наданню правової допомоги при здійсненні представництва в суді касаційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що стягненню із заявника на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн, з урахуванням вимог статей 137, 141 ЦПК України, а саме з урахуванням критерію реальності наданих адвокатських послуг - складання і подання відзиву на касаційну скаргу АТ «Українська залізниця» на додаткову постанову Донецького апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року про стягнення витрат на правничу допомогу, розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи, з урахуванням її складності та обґрунтованості таких витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Додаткову постанову Донецького апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року залишити без змін.

Клопотання представника ОСОБА_1 - Шумейка Ярослава Віталійовича про стягнення витрат на правову допомогу задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 2 000,00 грн на відшкодування витрат, пов`язаних із оплатою правничої допомоги під час розгляду справи в суді касаційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович