Провадження № 2/554/5019/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року

м.Полтава

Суддя Октябрського районного суду м.Полтави Петрова Н.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною, -

В С Т А Н О В И В:

18 жовтня 2022 року до Октябрського районного суду м.Полтави звернувся ОСОБА_1 в особі представника адвоката Максимова М.І., з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави 19.10.2022 вищевказану позовну заяву залишено без руху та зазначено, що позивачеві необхідно у десятиденний строк з моменту отримання вказаної ухвали усунути указані недоліки, надавши суду позовну заяву з її копіями, відповідно кількості учасників процесу, сплатити судовий збір, вказати належну адресу відповідача, за якою вона буде викликатися в судове засідання, обґрунтувати позовні вимоги, підтвердити доказами в обґрунтування позову, надати копію заяви позивача до служби у справах дітей за місцем проживання дитини щодо участі у вихованні дитини та висновок служби у справах дітей про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Копія вказаної ухвали суду направлена на електронну адресу представника позивача та отримана ним 20.10.2022 о 17.54 годині, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яке міститься у матеріалах справи.

28 жовтня 2022 року до суду надійшла уточнена позовна заява, але недоліки не усунуто.

Так, позивачем надано копію квитанції про сплату судового збору № 39195264 від 19.10.2022 в розмірі 1480 грн.

Але, як роз`яснено в п.26 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 25.09.2015 законодавством не встановлено спеціальних вимог до оформлення платіжних документів, на підставі яких перераховуються суми судового збору. Таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України № 2346-III від 05 квітня 2001 року "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України № 3674-VI від 08 липня 2011 року "Про судовий збір", суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв`язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (пункт 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України №22 від 21 січня 2004 року (зі змінами)). Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Отже, суд не бере до уваги копію платіжного доручення № 39195264 від 19.10.2022 в розмірі 1480 грн., оскільки з огляду на зміст законодавчих вимог, копія квитанції не є документом, що підтверджує сплату судового збору.

Крім того, не надано висновок служби у справах дітей про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї або копію заяви позивача до служби у справах дітей за місцем проживання дитини щодо участі у вихованні дитини та відмову такої служби у наданні висновку, не надано документів, які характеризують особу позивача (наприклад, довідка МВС про судимість видана станом на 23.08.2019, характеристика з місця роботи та довідка про доходи станом на 27.01.2022, тобто не є актуальними тощо).

Судом зверталась увага позивача на те, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (ч. 1, 2 ст. 159 СК України).

Відповідно до п.73 Постанови Кабінету Міністрів від 24.09.2008 р. № 866 «Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини» у разі виникнення спору між батьками щодо участі і вихованні дитини один із батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації, копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу.

Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, а у разі потреби також з родичами дитини. До уваги береться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з батьків, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають значення.

Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок.

Тобто однією із законодавчо визначених умов для пред`явлення позову про визначення участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, являється наявність рішення органу опіки та піклування, яке приймається на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Позивачем зазначених вимог закону не дотримано, не вказано, чи звертався він до відповідного органу опіки та піклування з даного приводу та до матеріалів позовної заяви не долучено рішення органу опіки та піклування про визначення способів участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними позивача, а також доказів того, що відповідачка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування.

Відтак суд зазначає, що передумовою звернення до суду з даним позовом є невиконання одним з батьків рішення органу опіки та піклування.

Правовий висновок про необхідність попереднього звернення до органу опіки та піклування для вирішення спору міститься у постанові Верховного Суду від 17.01.2019 року у справі №638/18531/16-ц.

Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності.

За приписами ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно ч.4ст.10 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішеннях неодноразово зазначає, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Так, Європейський суд з права людини в рішенні від 07.07.989 у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, слід зазначити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскільки позивач у зазначений в ухвалі строк не усунув недоліки заяви, її слід вважати неподаною і повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі наведеного, керуючись ст. 185, п.1 ч.1 ст.258, ч.1 ст.260, ч.2 ст.261 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати перешкоди, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Петрова