Справа № 357/5329/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Пустова Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2022 року представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Литвин Олександр Іванович подав до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позов, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1 000 000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

І. Позиція сторін у справі.

В обґрунтування позовних вимог, зазначено, що 26.01.2022р. близько 06 год. 30 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes Vito» д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись на 71 км+500м автодороги Київ-Одеса на території Білоцерківського району Київської області в напрямку м. Києва, в порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та безпечність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, не врахував дорожню обстановку, при виникненні небезпеки не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, в наслідок чого допустив зіткнення з металевим колесовідбійником. В результаті вказаного ДТП пасажир автомобіля «Mercedes Vito» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, зокрема відкриті переломи діафізів правої великої гомілкової кістки, лівої великої гомілкової кістки, правої малої гомілкової кістки, лівої малої гомілкової кістки, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які згідно з пунктами 2.1.2 та 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу МОЗ №6 від 17 січня 1995 року, є небезпечним для життя. В результаті даної ДТП в позивача було пошкоджено обидві нижні кінцівки, одну з яких ампутовано, в наслідок чого ОСОБА_1 отримала інвалідність та змушена пройти довготривалий курс лікування та реабілітації. Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.06.2022 року, ОСОБА_2 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні по ч. 2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, на підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування основного покарання з іспитовим строком на два роки.

Матеріальну шкоду яка була завдана позивачу, витрати на операції, лікування та ліки були оплачені відповідачем ОСОБА_2 , проте позивачу було заподіяну й моральну шкоду, оскільки їй було ампутовано одну кінцівку, ОСОБА_1 перебувала на довготривалому лікуванні, потребує стороннього догляду, фізичні болі не дають спокійно спати, думати, спілкуватися, у позивача присутні фантомні болі ампутованої кінцівки, не зможе працювати на своїй улюбленій роботі вчителем, а також не зможе надавати допомогу своїм рідним, у тому числі своєму сину у догляді за онуками все це завдає позивачу нестерпні моральні страждання, які позивач оцінює в 1 000 000 грн., що і просить стягнути із відповідача.

Заперечуючи позов, представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач свою вину у вчиненні кримінального правопорушення по ч.2 ст. 286 КК України визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, неодноразово просив вибачення у позивача, в тому числі й через її представників, родичів. Також відповідачем для відшкодування завданої позивачеві шкоди, було передано грошові кошти, зокрема: 31.01.2022 р. - 30 150,75 гривень за наданими представником ОСОБА_1 реквізитами банківської картки; 07.03.2022 р. - 21350,00 гривень за наданими представником ОСОБА_1 реквізитами банківської картки; у березні 2022 р. - в сумі 15 000 гривень для оплати послуг доглядальниці; у квітні 2022 р. - в сумі 1 800 (одна тисяча вісімсот) доларів США на відшкодування за перебування у лікарні; 13.04.2022 року - 20 025,03 гривень за наданими представником ОСОБА_1 реквізитами банківської картки; 27.05.2022 р. - в сумі 4 000 (чотири тисячі) доларів США - для купівлі протезу ноги. Сторона відповідача зазначає, що вказані кошти були сплачені ОСОБА_1 в рахунок відшкодування, як матеріальної, так і моральної шкоди. Загалом було передано понад 86 000 гривень та 5 800 доларів США. Відповідач вважає заявлену суму відшкодування моральної шкоди необґрунтованою, оскільки позивачем не надано жодного доказу в підтвердження доводів вказаних у позовній заяві, зокрема щодо неможливості подальшої роботи за спеціальністю, неможливості допомагати синові та онукам та інше. Також, відповідач вказує на перебільшення позивачем стосовно своїх інших ушкоджень внаслідок ДТП, які

не зафіксовані ні у виписках із медичних карт амбулаторного (стаціонарного) хворого, історій хвороби, ні у вироку суду.

Відповідач визнає факт завдання моральної шкоди позивачеві, щиро розкаюється у тому, що завдав позивачеві моральних та фізичних страждань, однак заперечує розмір відшкодування моральної шкоди, просить врахувати його матеріальний стан, оскільки до вчинення ДТП відповідач працював водієм автотранспортних засобів, проте наразі він позбавлений права керування транспортними засобами за вироком суду, та на даний час єдиним доходом відповідача є пенсія в розмірі 2 100 гривень, а тому, просить суд стягнути з нього 20 000 гривень на користь позивача у якості відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що позивач не заперечує факт відшкодування матеріальної шкоди, проте всі ці кошти пішли саме на лікування, ліки та перебування в лікарні відразу після ДТП, а не в якості відшкодування моральної шкоди, а також повідомили, що відповідач жодного разу не відвідував позивача особисто у лікарні. Сторона позивача зазначає, що сам факт перебування в лікарні та відсутність лівої ноги завдає моральних страждань та не відомо скільки ще буде проводитись лікування та реабілітації. Все це стало наслідком порушення нормальних, життєвих зв`язків, які позначили негативні зміни у житті позивачки, викликали негативні переживання та спогади, потребу в униканні аналогічних обставин, насторогу, тривогу, емоційні реакції при згадуванні, загострення уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, відірваність від активного соціального життя, знижений настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційну напругу, почуття образи, обурення, приниження власної гідності. Сторона позивача зазначає, що обґрунтованість розміру заявленої до відшкодування моральної шкоди полягає, в першу чергу, на незворотності завданої їй шкоди.

У своїх запереченнях сторона відповідача зазначає, що відповідач дійсно не відвідував позивача в лікарні через прохання родича позивача, для уникнення стресових ситуацій, але відповідач постійно спілкувався із братом позивачки ОСОБА_3 , і через нього передавав кошти. А також повторно наголосили на відсутності підтверджуючих документів розміру моральної шкоди.

ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі.

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 27.07.2022 року відкрив провадження по справі в загальному порядку та призначив справу до підготовчого засідання. (а.с. 30)

18.08.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву з додатками. (а.с. 35-44)

31.08.2022 року представник відповідача ОСОБА_4 подала на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи. (а.с. 52-53)

12.09.2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив з додатками (а.с.60-71)

11.10.2022 року на адресу суду надійшли заперечення (в порядку ст. 180 ЦПК України) представника відповідача (а.с. 77-79)

01.11.2022 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_5 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, та ухвалою судді від 02.11.2022 року вказане клопотання було задоволене, судове засідання, яке призначене на 03.11.2022 року постановлено провести в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, представник відповідача в ухвалі про призначення судового засідання в режимі відеоконференції була повідомлена про те, що ризики технічної неможливості участі у відеоконференції несе учасник справи, який подав відповідну заяву, згідно ч. 5 ст. 212 ЦПК України.

03.11.2022 року у зв`язку із відсутністю в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області підключення до мережі «Інтернет» судове засідання в режимі відеоконференції не здійснювалося.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши зібрані та надані докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

В судовому засіданні було встановлено, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.06.2022 року по справі № 357/3215/22 ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 статті 286 КК України та призначено останньому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік. На підставі ст.75 КК України звільнено відповідача від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки та покладено обов`язки відповідно до ст.76 КК України. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави витрати на для проведення судової експертизи в сумі 1372,96 грн.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду набрав законної сили 04.07.2022 року.

З матеріалів справи вбачається, що 26.01.2022 близько 06 год. 30 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes Vito» д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись на 71 км+500м автодороги Київ-Одеса на. території Білоцерківського району Київської області в напрямку м. Києва, в порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та безпечність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, не врахував дорожню обстановку, при виникненні небезпеки не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, в наслідок чого допустив зіткнення з металевим колесовідбійником.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, автомобіля «Mercedes Vito» н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , перебуваючи в автомобілі в якості пасажира отримала наступні тілесні ушкодження: відкриті переломи діафізів правої великої гомілкової кістки, лівої великої гомілкової кістки, правої малої гомілкової кістки, лівої малої гомілкової кістки, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які згідно з пунктами 2.1.2 та 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу МОЗ №6 від 17 січня 1995 року, є небезпечним для життя.

Вироком суду встановлено, що сукупність допущених відповідачем ОСОБА_2 порушень вимог пунктів 1.5, 2.3 (б), 12.3 ПДР України, знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В судовому засіданні встановлено, що внаслідок отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди травм, позивач знаходилась на стаціонарному лікуванні у Білоцерківській міській лікарні № 2 із 26.01.2022 року по 14.03.2022 року, перенесла операцію 26.01.2022, ПХО травматичної ампутації лівої гомілки, оформлення культі на рівні с/з, ПХО відкритого перелому ДЕМ обох кісток правої гомілки. МОС АЗФ. ПХО рваних ран нижньої губи, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого, історія хвороби №850. (а.с. 7)

З виписки медичної карти хворого ОСОБА_1 вбачається, що вона перебувала на лікарняному з 22.03.2022р. по 25.05.2022р., отримувала лікування, рекомендовано: реабілітація, масаж, ЛФК, реампутація лівої ноги, підготовка до протезування, протезування, зняття пластини на правій нозі через рік, реабілітація, масаж. (а.с.8)

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

За ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна /немайнова/ шкода, заподіяна громадянину, також підлягає відшкодуванню. При цьому розмір моральної шкоди визначається судом з врахуванням характеру та ступеню діяння, особи, яка заподіяла шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, та відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи _розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди розмір відшкодування моральної /немайнової /шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Отже, встановленим по справі є, що відповідач в добровільному порядку передав позивачці кошти (86000 грн. та 5800 дол.США). Однак позивачка наполягає, що їй було відшкодовано лише матеріальну шкоду, а відповідач зазначає, що передавав кошти в рахунок відшкодування як матеріальної так і моральної шкоди. З наданих суду письмових доказів, розписок, медичної документації неможливо безперечно стверджувати, що відповідач відшкодовував лише матеріальну шкоду, або, що сторонами була в будь-який спосіб погоджена сума матеріальної і моральної шкоди, чи її розмежування. Доказів, що передані відповідачем кошти було витрачено позивачем виключно на лікування, суду не надано.

Визначаючи розмір відшкодування, суд вважає, що діями ОСОБА_2 , позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає в фізичних стражданнях, внаслідок отримання тілесних ушкоджень, ампутації частини кінцівки, в результаті чого позивач вимушена тривалий час лікуватися, перенесла складне оперативне втручання, протезування та через завдані травми потребує тривалу реабілітацію. Вказані обставини вплинули на порушення звичного способу життя, можливість працювати. Суд, також, враховує, що відповідач відразу після ДТП відшкодовував ОСОБА_1 шкоду, щиро розкаявся, та визнав даний позов частково, вважаючи для себе прийнятним визначення моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. При цьому, відповідач надав підтвердження свого матеріального становища, зазначив про неможливість керувати ТЗ через обмеження за вироком суду та підтвердив розмір свого пенсійного забезпечення .

Враховуючи вищенаведене та виходячи з міркувань розумності, виваженості і справедливості, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в сумі 30 000 грн.

Відповідно до ст.ст.140, 141 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню з відповідача в дохід держави розмір судових витрат /судовий збір/ в сумі 992,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись 12, 81, 82, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН : НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН : НОМЕР_3 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн. (тридцять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН : НОМЕР_2 ) в дохід держави судові витрати по справі в сумі 992 грн. 40 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено 10.11.2022 року.

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

СуддяО. Я. Ярмола