08.09.2022 Єдиний унікальний номер 205/7324/21
Єдиний унікальний номер судової справи 205/7324/21
Номер провадження 2/205/1172/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу № 205/7324/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління-служба у справах дітей адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

26.08.2021 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 третя особа: Управління-служба у справах дітей адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Позов обґрунтовано тим, що сторони 16.11.2016 року зареєстрували шлюб у Сєвєродонецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 958.

Від спільного подружнього життя мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя сторін не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя, обов`язки та виховання дитини. Відповідач вживає алкогольні напої, не звертає увагу на доньку. Під час сварок використовував ненормативну лексику, кричав, ображав позивача, погрожував фізичним насиллям та неодноразово застосовував його по відношенню дружини. Під час таких сварок донька знаходилася поруч або на руках матері, плакала.

Шлюбні відносини припинено з 23.05.2021 року. З цього часу позивач з дитиною почали мешкати окремо у батьків позивача.

На підставі викладеного позивач просить розірвати шлюб між сторонами та визначити місце проживання доньки з матір`ю.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі.

16.11.2021 року від відповідача надійшли заперечення на позов, в яких він визнає вимогу про розірвання шлюбу та заперечує проти визначення місця проживання дитини з матір`ю. Заперечення обґрунтовані тим, що зловживання спиртними напоями не відповідає дійсності, а він є дисциплінованою та відповідальною людиною, має навички по догляду за дитиною, а також бажання та можливості. На підставі викладеного просив задовольнити позовну вимогу ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та відмовити в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю, а визначити з ним.

Учасники справи в судове засідання не з`явились.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, в якій позов визнав повністю.

Від представника третьої особи: органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради надійшла заява, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позов задовольнити.

Справу розглянуто у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У ході судового розгляду встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 16.11.2016 року. Шлюб зареєстрований Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 958 (а.с. 5).

Від спільного подружнього життя мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Фактичні шлюбні відносини між сторонами та ведення спільного господарства припинено з 23.05.2021 року.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради комісія з питань захисту прав дитини при органі опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради вважає за доцільне в інтересах дитини визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Статтею 51 Конституції України та згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Як роз`яснено в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

За приписами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд доходить висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, розлад у сім`ї є стійким і тривалим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Встановлено, що при одруженні позивач змінила своє прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » і після розірвання шлюбу бажає прізвище залишити без змін.

Вирішуючи позовну вимогу про визначення місця проживання дитини з матір`ю, суд виходив з наступного.

Згідно із статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно із ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно з частинами 2, 8, 9 та 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Враховуючи заяву відповідача від 29.08.2022 року, який просив задовольнити позов в частині визначення місця проживання дитини з позивачем, оскільки його місце проживання знаходиться на території, яка тимчасово окупована російською федерацією, на даний час він проходить службу в ЗСУ, тому не може доглядати малолітню дитину, а також висновок комісії з питань захисту прав дитини при органі опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, виходячи з інтересів малолітньої дитини, яка в силу свого віку потребує постійного догляду, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Щодо заперечень відповідача проти стягнення з нього судового збору, оскільки він є учасником бойових дій, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19) зроблений правовий висновок про те, що вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень ст.ст. 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Серед них немає пільг щодо звільнення від сплати судового збору у справах із вимогами про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Отже, відповідно до положень статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені судові витрати в сумі 1 816 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 105, 110, 112, 115, 141, 161 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 81, 82, 133, 141, 142, 259, 206, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління-служба у справах дітей адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , зареєстрований 16.11.2016 року Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 958.

Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_1 залишити без змін.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , судові витрати в розмірі 1 816 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Г. Остапенко