Справа № 355/1612/21
Провадження № 2/355/447/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року

Баришівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Червонописького В.С.,

секретаря судового засідання Котенко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Баришівка Київської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за Кредитним договором №CL-248994 від 18.12.2019 у розмірі 549 631 грн. 48 коп., суму сплаченого судового збору та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 % від ціни позову, а саме 54 963 грн. 48 коп.

На виконання вимог п. п. 2, 3 ч.3 ст.265 Цивільного процесуального кодексу України суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи, інші процесуальні дії у справі.

17.12.2021 у відповідь на запит Відділ обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України, до суду надійшло підтвердження місця реєстрації відповідачів за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 08.08.2022 відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

08.09.2022 від ТОВ «Росвен Інвест Україна» надійшла заява про залучення правонаступника.

27.09.2022 ухвалою суду відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «Росвен Інвест Україна» про залучення правонаступника.

13.10.2022 від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив.

В судове засідання сторони не з`явились. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції та публікації оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1

18.12.2019 р. між Акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № СL-248994.

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Банк зобов`язується надати у власність Позичальникові грошові кошти (надалі -кредит) на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а Позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані, в цьому Кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим Кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому Кредитному договорі.

Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору Банк видає Позичальнику Кредит у розмірі 422 334, 00 грн. до 17.12.2024 р. на наступні цілі: на поточні потреби Позичальника.

На підтвердження виконання своїх зобов`язань позивач надав суду меморіальні ордери від 18.12.2019, відповідно до яких відповідачу ОСОБА_1 було перераховано кредитні кошти на загальну суму 422 334 грн. 00 коп.

На підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 не належним чином виконав умови Кредитного договору та не здійснював вчасно погашення боргу, позивач надав суду виписку про рух коштів по рахунку у період з 18.12.2019 по 20.07.2021.

03.08.2021 позивачем направлено відповідачу ОСОБА_1 досудову вимогу.

Станом на дату звернення до суду відповідач наявну заборгованість не погасив.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 20.07.2021 сума заборгованості за кредитом становить 417 454 грн. 92 коп., сума заборгованості за відсотками становить 132 176 грн. 56 коп.

Також, позивач просить суд стягнути заборгованість як з солідарного боржника з дружини ОСОБА_3 .

Доказом того, що ОСОБА_1 є чоловіком ОСОБА_2 є актовий запис від 09.08.1998 у паспорті відповідача.

Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковими для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець), зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України зазначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможлішість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також: три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 Цивільного кодексу України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, отже позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Кредобанк» заборгованість у розмірі 549 631 грн. 48 коп.

Щодо стягнення заборгованості солідарно з дружини позичальника ОСОБА_2

Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

У частині четвертій статті 65 Сімейного кодексу України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Тлумачення частини четвертої статті 65 Сімейного кодексу України свідчить, що вказана норма Сімейного кодексу України хоча й містить положення про виникнення обов`язків у другого з подружжя, однак не кваліфікує ці обов`язки як солідарні, а тому до відносин щодо зобов`язань подружжя повинні застосовуватись приписи статті 540 ЦК України про часткові зобов`язання, а не правила статті 541 ЦК України про солідарні зобов`язання. Тобто, статтею 540 ЦК встановлена презумпція, за якою будь-які зобов`язання із множинністю осіб є частковими, причому з рівністю розміру часток, крім випадків, коли згідно статті 541 ЦК вони вважаються солідарними.

Аналогічний підхід до тлумачення статей 540 і 541 ЦК України висловлено і Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц (провадження № 14-81 цс 18), у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178 цс 18), у постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17 (провадження № 14-386цс18), у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 712/21651/12 (провадження № 14-526 цс 18).

Отже, суд вважає, що кваліфікація зобов`язання подружжя як солідарного суперечить статтям 540, 541 ЦК України і для кваліфікації зобов`язань подружжя повинні застосовуватись правила статті 540 ЦК України про часткові зобов`язання.

Крім того, в позовній заяві відсутнє посилання на будь-яку норму закону, що передбачала б виникнення солідарного зобов`язання в такому випадку, а також немає вказівки й на пункт договору позики, який встановлює виникнення солідарного зобов`язання.

В своїй позовній заяві позивач зазначає, що у анкеті-заяві № СL-248994 зазначено, що шляхом підписання цієї анкети-заяви позичальник підтверджує, що суму отриманого ним кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином та таким, що не потребує згоди другого із подружжя.

Таким чином, суд вважає, що відсутні правові підстави для солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 .

Щодо витрат позивача на правову допомогу суд зазначає наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Матеріали справи не містять доказів того, що АТ «Кредобанк» понесені витрати на професійну правничу допомогу, оскільки крім Договору про надання правової допомоги від 11.11.2021, копії свідоцтва та посвідчення адвоката та копії ордера, жодних інших документів позивачем не надано.

У зв`язку з цим, позовні вимоги щодо відшкодування витрат на правничу допомогу не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд, у разі часткового задоволення позову, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як позов задоволено повністю, то судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 83, 89, 141, 265, 268, ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного Товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адрес реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ) на користь АТ «Кредобанк» (79026, м. Львів вул. Сахарова, буд. 78; ) суму заборгованості за Кредитним договором № СL-248994 від 18.12.2019 у розмірі згідно розрахунку заборгованості по Кредитному договору № СL-248994 від 18.12.2019 р. 549 631, 48 грн. (п`ятсот сорок дев`ять тисяч шістсот тридцять одна гривня 48 копійок) що складається із:

заборгованості за тілом кредиту - 417 454, 92 грн.;

заборгованості за відсотками - 132 176, 56 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 ) на користь АТ «Кредобанк» (79026, м. Львів вул. Сахарова, буд. 78; ) суму сплаченого судового збору в 7 958, 58 грн. (сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім гривень 58 копійок).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або в порядку ч. 2 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосереднього до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.Червонописький