Номер провадження: 22-ц/813/4969/22
Головуючий у першій інстанції Мурманова І.М.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Поворозко І.Ю.,

переглянувши справу №523/17746/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської області міської ради про надання дозволу на виїзд за кордон малолітніх дітей без згоди матері за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2021 року у складі судді Мурманової І.М., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_4 , звернувшись 19 листопада 2020 року до суду з вищеназваним позовом, просив надати дозвіл ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на виїзд за межі України у супроводі його ОСОБА_4 як батька без згоди та супроводу їх матері ОСОБА_2 для здійснення багаторазових тимчасових виїздів у наступні країни світу: Арабська Республіка Єгипет, Об`єднані Арабські Емірати, Республіку Молдову, Республіку Болгарію, Республіку Польщу, Республіку Італію, Королівство Іспанію, Чешську Республіку, турецьку Республіку, Чорногорію, Об`єднане Королівство Великобританію та Північну Ірландію строком до 31 грудня 2021 року (т.1 а.с.2-6).

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2020 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.50).

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, проте відзив не подала.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено (т.1 а.с.122-124).

Висновок суду мотивовано тим, що позивачем не надано допустимих та безперечних доказів того, що виїзд малолітніх дітей за кордон (відповідно до перерахованих країн) відповідає інтересам дітей, не надано доказу на підтвердження повернення дітей до України. Суд критично оцінив мету поїздки, оскільки у позові позивач посилається на те, що має намір навчати дітей за кордоном, при цьому не надає доказів щодо такого (договір зі школою або іншим навчальним закладом), не надано та не зазначено терміну перебування дітей за кордоном, посилання у позові на дату 31 грудня 2021 року створює ситуацію невизначеності та не прогнозованості, що в цілому свідчить про те, що позивач не довів суду обставини, на які посилався у позові.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення суду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди матері, але вже на інший строк, а саме до 31 грудня 2022 року (т.1 а.с.126-129).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Відмовляючи у задоволенні позову, суд не звернув уваги на те, що позивач має стабільний грошовий дохід, нерухоме майно, в якому він проживає із дітьми та дружиною (та яке перебуває в іпотеці), діти навчаються у школі, позивач є громадянином України, має паспорт українського моряка, що свідчить про міцні зв`язки позивача та дітей з державою Україна, отже висновок суду про ризик неповернення є помилковим. Суд не дав оцінку тому, що відповідач не виконує своїх батьківських прав, зокрема, не сплачує аліменти на утримання дітей та має заборгованість станом на 1 серпня 2021 року у розмірі 36076,16 грн. Метою тимчасового вивезення дітей за межі України було лише розширення їхнього кругозору та отримання нових знань та вражень за рахунок подорожі, спроба дітей застосувати власні знання іноземних мов, а також побачення з бабусею, яка мешкає у Єгипті, що безумовно відповідає найкращим інтересам дитини. Верховний Суд зауважує, що відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними та законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

ОСОБА_4 , 1980 року народження, та ОСОБА_2 , 1976 року народження, зареєстрували шлюб 12 грудня 2008 року; шлюб розірвано рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 3 червня 2020 року в справі №523/17890/19 (т.1 а.с.11, 15).

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.13,14).

Діти проживають в м. Одесі з батьком, мати проживає окремо від дітей.

Судовим наказом від 6 листопада 2020 року, виданим суддею Приморського районного суду м. Одеси в справі №522/18543/20, ОСОБА_2 зобов`язана до сплати на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходів), починаючи з 23 жовтня 2020 року до досягнення дітьми повноліття.

Відносини у дітей та матері складні.

Стан психічного здоров`я ОСОБА_2 був предметом експертних досліджень.

ОСОБА_10 не має від ОСОБА_2 дозволу на виїзд дітей за кордон, порозуміння між сторонами щодо цього питання відсутнє.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові про надання дозволу на виїзд малолітніх дітей за кордон без згоди матері, суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, правильно визначився з нормами матеріального права, що регулюють виниклі спірні правовідносини.

Суд встановив, що шлюб сторін розірваний судовим рішенням, сторони проживають окремо, діти проживають з батьком у його новій сім`ї, між сторонами існує спір з приводу участі у вихованні дітей та зустрічей матері з ними.

Суд виходив з того, що законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду дитини за кордон, але встановлено певний порядок виїзду дитини, який передбачає згоду батьків або дозвіл суду при відсутності згоди одного з батьків.

Судова практика у спорах щодо дітей орієнтує на те, що, серед іншого, тимчасовий виїзд дитини за кордон передбачений на підставі рішення суду, проте такий має відповідати найкращим інтересам дитини; сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки значення має країна поїздки, мета такої поїздки та період поїздки.

У позовній заяві ОСОБА_10 зазначив, що має намір вивезти дітей за кордон в межах здійснення батьківських прав та обов`язків, метою виїзду зазначив відвідування різних країн, навчання, перебування у бабусі дітей за місцем її проживання в Єгипті. Термін перебування дітей за кордоном позивач визначив більше року, а саме до 31 грудня 2021 року.

Суд надав оцінку даному обґрунтуванню та вказав, що позивачем не надано ні доказів проживання бабусі дітей за кордоном, ні доказів на підтвердження можливості отримання дітьми освіти за кордоном, ні необхідності відвідування різних країн тощо. Суд правильно зазначив, що заявлені вимоги створюють ситуацію невизначеності та непрогнозованості, оскільки у позові йдеться про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без зазначення конкретної країни, адреси перебування дитини в такій країні, мети знаходження дитини у конкретній країні із зазначенням періоду перебування та повернення в Україну тощо.

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон із визначенням конкретного періоду у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею.

Даний підхід вказує на те, що наявність в одного з батьків права відмовити в наданні дозволу на виїзд дитини за кордон з іншим з батьків не має бути інструментом впливу особливо у відносинах між колишнім подружжям, оскільки це не в інтересах дитини.

Отже, діти сторін мають право на виїзд за кордон; порядок реалізації цього права законодавчо врегульовано; право надати згоду на виїзд дітей за межі України у супроводі одного з батьків не має використовуватися батьки у власних інтересах та бути інструментом впливу на ті чи інші питання щодо дітей; інтереси дітей є первинними, однак дії батьків на захист інтересів дітей мають бути правильними.

Для тимчасового виїзду дитини за кордон на підставі рішення суду про надання дозволу на такий виїзд без згоди та супроводу другого з батьків мають бути чітко зазначені вимоги із зазначенням держави прямування, мети, відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

У справі, що переглядається приведено перелік країн із зазначенням часу у проміжку більше року, що не є правильним, так як має наслідком невизначеність, що виключена у вирішенні питань щодо дітей. Крім того, заявлений у позові для дозволу період перебування дітей за межами України, закінчився.

Правові підстави для скасування рішення суду відсутні.

Справу призначено до розгляду на 20 жовтня 2022 року; інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада»; учасників справи сповіщено надісланням судових повісток, правом на отримання/неотримання яких кожен розпорядився на власний розсуд, надісланням «SMS-повідомлення «Судова повістка про виклик до суду…».

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 20 жовтня 2022 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської області міської ради про надання дозволу на виїзд за кордон малолітніх дітей без згоди матері залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 4 листопада 2022 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова