01.11.2022
Справа № 696/820/22
Провадження № 2/696/236/22
УХВАЛА

іменем України

01 листопада 2022 року суддя Кам`янського районного суду Черкаської області Ніколенко О.Є., розглянувши матеріали справи за заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Сістемагро» про визнання трудових відносин припиненими та стягення заробітної плати,

встановила:

ОСОБА_1 звернувся до Кам`янського районного суду Черкаської області з позовом до ТОВ «Сістемагро», де просить: визнати трудові відносини між сторонами припиненими з дати, що зазначена в заяві про звільнення, тобто з 30.09.2022; визнати позивача звільненим із посади директора ТОВ «Сістемагро» на підставі ст. 38 КЗпП України з 30.09.2022; зобов`язати відповідного держреєстратора або нотаріуса, до якого зваернеться позивач, внести відповідні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. У зв`язку з неявкою учасників ТОВ «Сістемагро» на позачергові збори та, відповідно, відсутністю рішення учасників про призначення нового директора, внести до Єдиного державного реєстру в розділі про нового керівника дані кінцевого бенефіціарного власника (конторолера) ОСОБА_2 ; стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з 25.06.2021 по 30.09.2022 в сумі 76475 грн та додаткову середню заробітну плату за період затримки розрахунку за повний місяць в сумі 5233 грн/ 10464 грн/ 15698 грн, в залежності від дати фактичного розрахунку відповідача з ОСОБА_1 або дати прийняття рішення суду.

Вивчивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, приходжу до висновку про те, що у відкритті провадження за вказаним позовом у порядку цивільного судочинства має бути відмовлено, з підстав відсутності у цьому спорі юрисдикції місцевого загального суду, поскільки зазначене питання має вирішуватись за правилами господарського судочинства, з огляду на наступне.

Як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником ТОВ «Сістемагро» є ОСОБА_1 .

Вказане підтверджується наказом №2 від 25.06.2021 про призначення директора ТОВ «Сістемагро».

Згідно зі статтею 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Частиною першою статті 29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» загальні збори учасників є вищим органом товариства.

Загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства (частина перша статті 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»).

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 98 ЦК України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом. Порядок скликання загальних зборів визначається в установчих документах товариства.

Відповідно до частин першої - третьої статті 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Отже, відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган попередивши власника письмово за два тижні. Разом з тим особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 758/1861/18).

З урахуванням викладеного, позивач як директор товариства не має самостійних повноважень щодо вирішення питання про своє звільнення з посади директора.

Відповідно до частин другої, третьої статті 32 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.

Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

Незважаючи на те, що право на працю безумовно є правом, а не обов`язком, для належної реалізації свого права на звільнення за власним бажанням керівник (директор) товариства має не тільки написати заяву про звільнення за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України та подати/надіслати її всім учасникам товариства, а й за власною ініціативою, як виконавчий орган товариства, скликати загальні збори учасників товариства, на вирішення яких і поставити питання щодо свого звільнення.

У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі №758/1861/18).

Велика Палата Верховного Суду у рішенні від 19.10.2022 по справі №761/20061/21 роз`яснила, що спори між директором (головою правління) товариства та самим товариством мають розглядатися в порядку господарського судочинства. Така практика є сталою, відсутня потреба відступлення від таких правових висновків, вони є достатньо чіткими та однозначними.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу.

За змістом ст. 186 ЦПК України, до ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді. Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у справі за правилами цивільного судочинства, оскільки в даному випадку спір про припинення трудових відносин директора товариства з обмеженою відповідальністю віднесено до компетенції господарського суду, тобто спір має розглядатись за правилами господарського судочинства.

Крім вимоги про припинення трудових відносин, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та додаткову середню заробітну плату за період затримки розрахунку. На обґрунтування даної вимоги зазначив, що у зв`язку з поданням ним заяви на звільнення з посади директора ТОВ «Сістемарго», відповідач повинен був провести з ним розрахунок у день звільнення, з урахуванням того, що ОСОБА_1 за період роботи не брав жодної відпустки та не отримував заробітної плати. Станом на день подання позовної заяви розрахунок взагалі не проведений. Позивач зробив усі необхідні заходи з метою отримання інформації від відповідача щодо належної суми зарплати у зв`язку зі звільненням, але відсутність такої інформації не позбавляє ОСОБА_1 права на отримання матеріальної винагороди за виконувану роботу.

Згідно п.2 ч.4 ст.185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Відповідно до ч.1 ст.188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Згідно ч.4 ст.188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Вказані позивачем вимоги є взаємопов`язаними. ОСОБА_1 просить стягнути заробітну плату, у зв`язку зі звільненням, яке фактично ще не відбулося. Дана вимога є похідною від первісної вимоги, яка підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Отже, суд приходить до висновку, що окремий розгляд позовної вимоги про стягнення заробітної плати не сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства та є передчасним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 186, 188, 353-355 ЦПК України,

постановила:

У відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сістемагро» в частині визнання трудових відносин припиненими - відмовити.

Роз`яснити позивачу його право на звернення до Господарського суду Черкаської області за правилами положень ГПК України в порядку господарського судочинства.

Позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сістемагро» в частині стягення заробітної плати повернути позивачеві.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена та підписана суддею 01 листопада 2022 року.

Суддя О.Є. Ніколенко