Провадження № 2/521/277/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Мирончук Н.В.,

секретаря судового засідання Філімончук М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що вона та відповідач протягом багатьох років є сусідами: позивач є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач вказала, що в червні 2019 року ОСОБА_2 попросила її надати їй грошові кошти в сумі 40000 доларів США на особисті потреби, на що позивач погодилась, з огляду на добросусідські відносини. При обговоренні умов повернення відповідачкою вказаної суми грошових коштів сторони прийшли до згоди, що 20000 доларів США ОСОБА_2 бере у позивача в борг, а 20000 доларів США - в рахунок продажу у майбутньому позивачу частини земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Як вказала позивач, 10 червня 2019 року вона передала ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 40000 доларів США, а остання власноручно написала розписку російською мовою, згідно якої ОСОБА_2 одолжила у ОСОБА_1 суму в размірі 40000 (сорок) тисяч доларів США.

Тобто, як вказує позивач, між нею та відповідачкою виникли правовідносини за договором позики, а також досягнута домовленість про виникнення прав та обов`язків за договором купівлі-продажу земельної ділянки, який вони мали намір укласти в майбутньому.

Крім того, позивач стверджує, що в той же день, 10 червня 2019 року ОСОБА_2 склала довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, реєстр 597, згідно якої відповідачка уповноважила позивача та свого чоловіка ОСОБА_3 підготувати документи на відчуження частини земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач вказала, що в червні 2019 року чоловік відповідачки ОСОБА_3 повідомив позивача, що він викликав спеціаліста для складання документації необхідної для відчуження частини земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить відповідачці на праві приватної власності. При обстеженні вказаної земельної ділянки спеціалістом було встановлено, що через дану ділянку проходить водопровід для подачі води до житлового будинку відповідачки. В зв`язку з цим укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу частини земельної ділянки під будівництво житлового будинку стало технічно неможливим.

У зв`язку з обставинами, що склалися, відповідачка ОСОБА_2 обіцяла повернути позивачу крім суми боргу у розмірі 20000 доларів США, також 20000 доларів США отриманих нею в рахунок продажу частини земельної ділянки, до 10 вересня 2019 року.

Однак, позивач стверджує, що в указаний строк до 10 вересня 2019 року грошові коштів в сумі 40000 доларів США їй не були повернуті, а після 10 вересня 2019 року ОСОБА_2 почала ухиляться від спілкування з нею.

Крім того, позивач вказала, що в липні 2020 року їй стало відомо, що відповідачка продає свою земельну ділянку разом з житловим будинком за адресою: АДРЕСА_2 .

Також, позивач вказала, що у зв`язку з тим, що розпискою не передбачений розмір та порядок одержання кредитором процентів від суми позики 20000 доларів США, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки НБУ, розмір яких, згідно з наданим позивачкою розрахунком, складає 1986,27 доларів США, які вона просила стягнути з відповідача на свою користь.

Окрім того, як вказала позивач, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 прострочила виконання зобов`язання за договором позики, вона зобов`язана сплатити три проценти річних від простроченої суми - 20000 доларів США, за період 309 днів, починаючи з 11.09.2019 року по день звернення до суду, тобто по 15.07.2020р. що складає 507,94 доларів США.

Крім того, позивач стверджує, що згідно складеної ОСОБА_2 розписки, 10 червня 2019 року позивач передала ОСОБА_2 20000 доларів США в рахунок продажу ОСОБА_2 ОСОБА_1 частини земельної ділянки, що свідчить про підтвердженням наявності між сторонами домовленості у майбутньому укласти договір купівлі-продажу частини земельної ділянки, яка належить відповідачці, а також є забезпеченням виникнення в майбутньому прав та обов`язків за договором купівлі-продажу.

Тобто, на думку позивачки, грошова сума в розмірі 20000доларів США сплачена нею ОСОБА_2 в рахунок вартості частини земельної ділянки, на забезпечення виконання договору купівлі-продажу вважається авансом. В зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не передала позивачу у власність частину земельної ділянки за договором купівлі-продажу, оскільки такий договір не був укладений між сторонами в обговорений строк до 10 вересня 2019 року, ОСОБА_2 зобов`язана повернути їй суму авансу в розмірі 20000 доларів США.

Окрім того, як вказала позивач, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 прострочила виконання зобов`язання за договором позики, вона зобов`язана сплатити три проценти річних від простроченої суми - 20000 доларів США, за період 309 днів, починаючи з 11.09.2019 року по день звернення до суду, тобто по 15.07.2020 р. що складає 507,94 доларів США.

Враховуючи викладене позивач просила суд (а. с. 6 7, т. 1):

1. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму за договором позики - 20000 (двадцять) тисяч доларів США, що станом на дату звернення до суду, еквівалентно 542872 (п`ятсот сорок дві тисячі вісімсот сімдесят дві) гривні.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти від суми позики 20000 доларів США, за період з 11.09.2019 року по день ухвалення рішення суду, які на день подачі позову 15.07.2020 року складають 1986,27 доларів США, що станом на дату звернення до суду, еквівалентно 53914,52 (п`ятдесят три тисячі дев`ятсот чотирнадцять 52 копійки) гривень.

3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму авансу в розмірі 20000 доларів США, що станом на дату звернення до суду, еквівалентно 542872 (п`ятсот сорок дві тисячі вісімсот сімдесят дві) гривні, отриманих ОСОБА_2 від ОСОБА_1 в рахунок продажу частини земельної ділянки.

4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три процента річних з простроченої суми 40000 доларів США, за період з 11.09.2019 року по день ухвалення рішення суду, які на день подачі позову 15.07.2020 року, складають 1015,88 доларів США, що еквівалентно 27574,64 (двадцять сім тисяч п`ятсот сімдесят чотири 64 копійки) гривні.

5. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на загальну суму - 11830,40 грн.: 10510 грн. пов`язаних зі сплатою судового збору за подання позову та заяви про забезпечення позову - 420,40грн.; 900грн. пов`язаних з визначенням ринкової вартості земельної ділянки для забезпечення позову.

Крім того, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати на професійну правничу допомогу (а. с. 175, т. 1)

Позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності (а. с. 135, т. 2).

Відповідач у відкрите судове засідання 15.09.2022 року не з`явилась, до канцелярії суду від її представника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а. с. 131 132, т. 2) з підстав введення в Україні воєнного стану. Також, представником вказано, що відповідач ОСОБА_2 , яка на даний момент перебуває у Швейцарії, виявила бажання особисто бути присутньою в судовому засіданні для надання власних пояснень, але на даний час це неможливо через небезпеку для життя.

Крім того, у поданому клопотанні представником відповідача вказано, що позивач та відповідач попередньо дійшли згоди щодо можливості укладення мирової угоди, на теперішній час текст мирової угоди вже складено стороною відповідача, але для її узгодження з позивачем, підписання та направлення до суду також потрібен час.

Проте, стосовно поданого представником відповідача клопотання про відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе зазначити наступне.

Позивач звернулась до суду 15.07.2020 року.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, від 24.07.2020 року, провадження у справі відкрито, призначено підготовче судове засідання на 13.10.2020 року (а. с. 48, т. 1).

Отже, з моменту відкриття провадження у справі, вказана цивільна справа перебуває на розгляді Малиновського районного суду м. Одеси більш ніж два роки та один місяць.

Про призначене судом підготовче судове засідання на 13.10.2020 року відповідач повідомлялась належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позову з додатками та судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача (а. с. 69, т. 1), згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а. с. 46, т. 1).

У зв`язку з неявкою відповідачки у підготовче судове засідання, суд відклав розгляд справи на іншу дату, а саме: на 02.12.2020 року.

Про призначене судом підготовче судове засідання на 02.12.2020 року, відповідач повідомлялась належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача (а. с. 75, т. 1).

Проте, і в це підготовче судове засідання відповідач не з`явилась.

З метою недопущення порушення права відповідача на участь в судовому засіданні, суд неодноразово відкладав розгляд справи.

Проте, як вже було зазначено судом, в день призначеного судового засідання, 15.09.2022 року до канцелярії суду від представника відповідача надійшло чергове клопотання про відкладення розгляду справи (а. с. 131 132, т. 2) з підстав введення в Україні воєнного стану. Також, представником вказано, що відповідач ОСОБА_2 , яка на даний момент перебуває у Швейцарії, виявила бажання особисто бути присутньою в судовому засіданні для надання власних пояснень, але на даний час це неможливо через небезпеку для життя.

Враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне зазначити, що встановлені цивільним процесуальним законодавством терміни розгляду справи, порушено.

Стосовно підстави для відкладення розгляду справи введення правового режиму воєнного стану, то сторони жодним чином не позбавлені можливості надати всі докази по справі та заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Крім того, Малиновський районний суд м. Одеси здійснює правосуддя в штатному режимі, на території м. Одеси та Одеської області відсутні бойові дії.

Таким чином, якщо суд не припинив здійснювати судочинство, учасники судових процесів мають можливість скористатись своїми правами, як то: прибути до суду; або, надавши всі докази до суду, звернутись до суду з заявою про розгляд справи без їх участі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Крім того, суд звертає увагу на те, що законодавцем передбачено розумні строки розгляду справи.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту.

В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення, від 03.04.2008р., у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (див., mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява N 50966/99 від 14.10.2003).

Частиною другою статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору, шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 3 ст. 131 ЦПК України встановлено обов`язок учасників судового процесу повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Суд вважає за необхідне зазначити, що з часу відкриття провадження у справі - 24.07.2020 року до часу розгляду справи пройшло більше двох років.

Отже, з огляду на зазначене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності належним чином повідомленого відповідача, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Як вже було зазначено судом, у відкритому судовому засіданні на стадії розгляду справи по суті - 15.02.2022 року представником відповідача до суду було надано пояснення по справі (а. с. 46 49, т. 2).

Так, представник відповідача пояснив, що відповідачем ОСОБА_2 розписка, яка знаходиться у матеріалах справи на отримання у борг від позивача ОСОБА_1 20000 тисяч доларів США та грошових коштів у розмірі 20000 доларів США в рахунок майбутнього укладення договору купівлі - продажу частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить відповідачу на праві приватної власності, не складалась та відповідачу не надавалась.

Представник відповідача пояснив, що з копії доданої відповідачем розписки до позовної заяви вбачається, що останню було написано різним почерком, написання літер та їх нахил у різних частинах розписки відрізняється, що свідчить про наявні дописки або її написання декількома різними особами, вказаний почерк не є почерком відповідачки - ОСОБА_2 .

Також, представник відповідача вказав, що ОСОБА_2 підтверджує, що вона та ОСОБА_1 дійсно є сусідами на протязі багатьох років та між ними були добрі сусідськи відносини і остання, враховуючи те, що є пенсіонеркою, проживаючи з 2018 року разом з хворим сином у Швейцарії з метою його постійного лікування від глухоти, а також виниклими сімейними обставинами щодо тяжкого захворювання її невістки другого сина, яке в наступному, нажаль, обернулось її смертю, дійсно у травні - червні отримала пропозицію від Позивачки щодо відчуження за 20000 доларів США на її користь частини земельної ділянки, на якій розташований будинок Відповідача.

Представник відповідача вказує, що враховуючи термінову необхідність у коштах на лікування невістки, вказану пропозицію позивачки, ОСОБА_2 прийняла, на підтвердження чого надала на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_3 нотаріальну довіреність на представництво її інтересів стосовно виділу та/або поділу будь-якої її земельної ділянки, що надана на три роки та отримала від ОСОБА_1 20000 доларів США, а також дійсно отримала у борг від ОСОБА_1 20000 доларів США, про що надавала останній відповідну розписку, однак остання не містила дати отримання коштів, так само як і дати їх повернення, так як між ними була усна домовленість про повернення вказаних коштів за фінансовою можливістю ОСОБА_2 ,. у тому числі з коштів, які остання повинна була отримати від продажу свого будинку та частини земельної ділянки, яка повинна була залишитись після відчуження на користь Позивачки оговореної частини цієї земельної ділянки.

Представник відповідача стверджує, що вищезазначеної розписки, яку ОСОБА_2 надавала Позивачці до позовної заяви не додано, натомість додано іншу розписку, яку написано невідомою особою та яка не відповідає вимогам чинного законодавства та вимогам договору позики, на який посилається Позивач, а також відсутня дата щодо зобов`язання укласти договір купівлі - продажу земельної ділянки.

Однак, як вказує представник відповідача, відповідно до наданої Позивачем розписки вбачається, що 20000 доларів США було отримано в рахунок земельної ділянки, що само по собі виключає правову природу договору позики. Вказані грошові кошти були передані в якості гарантійного платежу за попереднім договором купівлі - продажу земельної ділянки, а не для тимчасового користування із зобов`язанням їхнього повернення. У розписці відсутня умова укласти договір купівлі - продажу у визначений строк.

Крім того, представник відповідача пояснив, що у матеріалах справи наявна діюча довіреність на представництво інтересів ОСОБА_2 стосовно виділу та/або поділу будь-якої її земельної ділянки із наданням відповідних повноважень ОСОБА_1 , однак остання ухиляється від виконання усних домовленостей та оформлення в майбутньому договору купівлі - продажу земельної ділянки, а також позбавила ОСОБА_2 можливості здійснити продаж свого будинку та земельної ділянки іншим особам шляхом подачі заяви про забезпечення позову та накладення арешту на земельну ділянку, та вирішила за іншою або виправленою розпискою повернути надані останній грошові кошти.

Також, представник відповідача стверджує, що з метою вирішення вказаної ситуації мирним шляхом, враховуючи скрутне матеріальне становище ОСОБА_2 , остання неодноразово пропонувала ОСОБА_1 різні варіанти повернення грошових коштів частинами, а також із розстрочкою платежів та укладення договору купівлі - продажу на частину земельної ділянки, на що Позивачка відмовлялась.

У цих своїх поясненнях, поданих до суду, представник відповідача, керуючись ст. 43 ЦПК України, просив задовольнити подану відповідачем заяву про забезпечення доказів, шляхом призначення почеркознавчої експертизи, та в наступному прийняти письмові пояснення, врахувавши позицію відповідача, яка заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 40000 доларів США, що підтверджується розпискою, згідно якої « ОСОБА_4 одолжила у ОСОБА_5 сумму в размере 40000 (сорок) тысяч долларов США ... в счет земельного участка 20000 (двадцать) тысяч доллар по адресу Окружная 10/1 и 20000 долларов США в долг. В случаи не возврата денег в срок 3 месяца до 10 сентября 2019 года передам имущество. Витяг з державного реестру» (а. с. 11, т. 1).

В узгоджений розпискою строк, відповідач кошти не повернула і станом на час звернення до суду, сума боргу залишилась непогашеною в повному обсязі.

Зі змісту пояснень представника відповідача (а. с. 46 49, т. 2), вбачається, що відповідачка «дійсно у травні - червні отримала пропозицію від Позивачки щодо відчуження за 20000 доларів США на її користь частини земельної ділянки, на якій розташований будинок Відповідача….. враховуючи термінову необхідність у коштах на лікування невістки, вказану пропозицію позивачки, ОСОБА_4 прийняла, на підтвердження чого надала на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_3 нотаріальну довіреність на представництво її інтересів стосовно виділу та/або поділу будь-якої її земельної ділянки, що надана на три роки та отримала від ОСОБА_1 20000 доларів США, а також дійсно отримала у борг від ОСОБА_1 20000 доларів США, про що надавала останній відповідну розписку…»

Як вказано в наданих стороною відповідача поясненнях, відповідач не погоджується з тим, що долучена позивачем до матеріалів справи розписка є тою, яка складала особисто відповідач ОСОБА_4 , оскільки, «….остання не містила дати отримання коштів, так само як і дати їх повернення, так як між ними була усна домовленість про повернення вказаних коштів за фінансовою можливістю ОСОБА_4 , у тому числі з коштів, які остання повинна була отримати від продажу свого будинку та частини земельної ділянки, яка повинна була залишитись після відчуження на користь Позивачки оговореної частини цієї земельної ділянки….».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про фактичне визнання стороною відповідача факту отримання грошових коштів у розмірі 20000 доларів США, як частину від майбутнього договору купівлі продажу земельної ділянки, та отримання грошових коштів у розмірі 20000 доларів США, у якості боргу.

Крім того, зазначене підтверджується тією обставиною, що стороною відповідача у клопотанні про відкладення розгляду справи, від 15.09.2022 року (а. с. 131 132, т. 2) було вказано про те, що позивач та відповідач попередньо дійшли згоди щодо можливості укладення мирової угоди.

Проте, у своїй заяві до суду, від 15.09.2022 року, ОСОБА_1 заявила про підтримання позовних вимог в повному обсязі (а. с. 135, т. 2).

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

За змістом ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1047 ЦК України, встановлено форму договору позики.

Так, згідно до частини першої вказаної статті, договір позики укладається у письмовій формі.

У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Зокрема, такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18.01.2017 року в справі № 6-2789цс16.

Крім того, відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже було встановлено судом, відповідач, покладені на себе зобов`язання не виконав, суму боргу у розмірі 20000,00 доларів США в добровільному порядку у встановлений термін до 10.09.2019 року не повернув.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Зазначену позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, від 23 жовтня 2019 року, по справі 723/304/16-ц.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення боргу, у сумі 20000,00 доларів США підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, в той час як з боку відповідача не надано жодних належних доказів на їх спростування.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Так, згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором позики (а. с. 4 5, т. 1), розмір процентів, які підлягають стягненню з ОСОБА_4 складають 1986,27 доларів США починаючи з 11.09.2019 року по день звернення до суду 15.07.2020 року.

Крім того, стосовно грошової суми у розмірі 20000,00 доларів США, які були передані позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_4 , як частину від майбутнього договору купівлі продажу земельної ділянки, суд прийшов до наступного.

Розписка, яка складена відповідачкою, є фактично, підтвердженням наявності між сторонами домовленості у майбутньому укласти договір купівлі-продажу частини земельної ділянки, яка належить відповідачці, а також є забезпеченням виникнення в майбутньому прав та обов`язків за договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Виходячи з цього, грошова сума в розмірі 20000доларів США сплачена позивачем відповідачці ОСОБА_4 в рахунок вартості частини земельної ділянки, на забезпечення виконання договору купівлі-продажу вважається авансом.

В зв`язку з тим, що ОСОБА_4 не передала ОСОБА_1 у власність частину земельної ділянки за договором купівлі-продажу, оскільки такий договір не був укладений між ними в обумовлений строк до 10 вересня 2019 року, ОСОБА_4 зобов`язана повернути ОСОБА_1 суму авансу в розмірі 20000,00 доларів США.

Окрім того, як вже було зазначено судом, відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В зв`язку з тим, що відповідач прострочила виконання зобов`язання за договором позики, ОСОБА_4 зобов`язана сплатити ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми - 20000 доларів США, за період 309 днів, починаючи з 11.09.2019 року по день звернення до суду, тобто по 15.07.2020 р. що складає 507,94 доларів США, а також, від простроченої суми - 20000 доларів США, за період 309 днів, починаючи з 11.09.2019року по день звернення до суду, тобто по 15.07.2020р. що складає 507,94 доларів США (40000*3%/365* 309 днів), а у загальному розмірі 1015,88 доларів США.

З огляду на вищевикладене, суд вважає що вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 :

- грошової суми за договором позики - 20000 (двадцять) тисяч доларів США;

- процентів від суми позики 20000 доларів США, за період з 11.09.2019 року по день ухвалення рішення суду, які на день подачі позову 15.07.2020 року складають 1986,27 доларів США;

- суми авансу в розмірі 20000 доларів США, отриманих ОСОБА_4 від ОСОБА_1 в рахунок продажу частини земельної ділянки;

- трьох процентів річних з простроченої суми 40000 доларів США, за період з 11.09.2019 року по день подачі позову - 15.07.2020 року, у розмірі 1015,88 доларів США, - підлягають задоволенню.

Крім того, у відповідності до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні до суду позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 10510,00 грн. (а. с. 1, т. 1), судовий збір за подання заяви про забезпечення позову 420,40 грн. (а. с. 53, т. 1), а також 900,00 грн. за визначенням ринкової вартості земельної ділянки для забезпечення позову (а. с. 24, т. 1).

Дані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 11643,00 грн. (а. с. 175, т. 1).

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 1-4 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У рішенні Європейського суду з прав людини, від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п. 268).

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У рішенні ЄСПЛ, від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата ВС у постанові по справі № 755/9215/15-ц від 19.02.2020 сформувала позицію щодо відшкодування витрат на правничу допомогу.

Так, зокрема, нею було вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу містить детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (а. с. 176 177, т. 1).

Суд частково погоджується із доводами позивача щодо стягнення на її користь витрат на правничу допомогу адвоката, які підтверджуються відповідними доказами, наявними в матеріалах справи (а. с. 180, 183, 184, т. 1). Суд враховує і те, що розгляд справи проводився більш ніж два роки.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 570, 625, 629, 1046 1049 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 223, 258, 259, 263-266, 280 284, 354 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) грошову суму за договором позики - 20000 (двадцять) тисяч доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) проценти від суми позики 20000 доларів США, за період з 11.09.2019 року по день подачі позову 15.07.2020 року, у розмірі 1986,27 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) суму авансу в розмірі 20000 (двадцять) тисяч доларів США, отриманих ОСОБА_2 від ОСОБА_1 в рахунок продажу частини земельної ділянки.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) три процента річних з простроченої суми 40000 доларів США, за період з 11.09.2019 року по день подачі позову 15.07.2020 року, у розмірі 1015,88 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати у загальному розмірі 23473,40 грн., з яких: 10510,00 грн. - сплачений судовий збір за подання позову; 420,40 грн. - сплачений судовий збір за подання заяви про забезпечення позову; 900,00 грн. витрати пов`язані з визначенням ринкової вартості земельної ділянки для забезпечення позову; 11643,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу.

В задоволенні іншої частини позовних вимог, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені, ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Мирончук