Справа № 199/4152/22
(2/199/2145/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

24.10.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Божко А.В., за участі представників сторін Сидоренка В.В., ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Стародубцевої Вікторії Миколаївни про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння, в обґрунтування якого зазначила, що 16 вересня 2008 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , за яким їй - ОСОБА_2 на праві власності належить зазначена квартира. Квартира АДРЕСА_1 була передана нею 16 вересня 2008 року в іпотеку за іпотечним договором № 6844689.

В квартирі вона не проживала десь з 2017 року. В 2021 року вона прийшла до своєї квартири АДРЕСА_2 , спробувала її відчинити, але не змогла, оскільки були змінені замки на вхідних дверях.

Позивачем було отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої дізналась, що 30 серпня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стародубцевою В.М. посвідчено договір купівлі-продажу квартири, серія та номер: 1332 від 30 серпня 2017 року. Позивач вважає дії приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Стародубцевої В.М. щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 неправомірними, оскільки жодної письмової вимоги та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки від банку або іншої фінансової установи, які можуть бути стороною за кредитним договором, позивач не отримувала. Також зазначила, що приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стародубцева В.М., як реєстратор, здійснила реєстрацію права власності за ОСОБА_3 при відсутності необхідних документів для реєстрації права власності. Отже, дії приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Стародубцевої В.М. є незаконними. У зв`язку з чим позивач просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 30 серпня 2017 року, серія та номер: 1332, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стародубцевою Вікторією Миколаївною, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 ; витребувати у ОСОБА_3 у власність ОСОБА_2 спірну квартиру, а також стягнути судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача позові підтримав у повному обсязі, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти позову заперечував, посилаючись на доводах, викладених у письмових запереченнях на позов, а саме зазначив, що позивачем не обґрунтовано посилань на недійсність укладеної угоди через те, що вона не була проінформована банком або іншою фінансовою установою.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, про дату та час повідомлені належним чином.

Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 вересня 2008 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , як продавцями, та ОСОБА_2 , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Жуковою Ю.В., зареєстрований в реєстрі за № 1370.

Згідно матеріалів справи, а саме з рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.05.2015 року, 16.09.2008 року між ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 6844670, відповідно до якого банк надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 27000,00 доларів США зі сплатою 12,99 % річних, строком повернення до 16 вересня 2028 року. Даним рішенням було стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором № 6844670 від 16 вересня 2008 року, яка станом на 04.02.2015 року становить: заборгованості за сумою кредиту - 19341,49 доларів США; заборгованості за несплаченими процентами за користування кредитом 1821,76 доларів США; сума пені за порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором 533,80 доларів США; сума штрафів за порушення обов`язків, передбачених п.п. 4.3.2-4.3.6 кредитного договору 270,00 доларів США; штрафи за порушення обов`язків щодо поновлення дії договорів страхування 38700,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 3654,00 гривень.

16вересня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» був укладений іпотечний договір № 6844689, предметом якого стала квартира АДРЕСА_1 . Відповідно до п.4.4 даного іпотечного договору, у разі порушення умов Кредитного договору та/або умов цього Договору Іпотекодержатель надсилає особі, яка порушила свої обов`язки, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не більш ніж тридцятиденний строк, та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до цього Договору та/або чинного законодавства України. Положення цього пункту не перешкоджає Іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 Закону України "Про іпотеку", без попереднього повідомлення Іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату Предмета іпотеки та/або звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у порядку, встановленому законодавством України.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Згідно з вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов висновку, що позивачем в даному разі не надано належних, достовірних та допустимих доказів порушення іпотекодержателем вимог п. 4.4. іпотечного договору від № 6844689 від 16.09.2008 року, а саме факту недотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю вимоги про усунення порушення основного зобов`язання. Відсутні також будь-які докази порушення нотаріусом вимог закону при посвідченні договору спірного договору купівлі-продажу.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Відповідно до п.п.2, 5 Постанови Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Вимогою позивача є визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 30 серпня 2017 року, серія та номер: 1332, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стародубцевою Вікторією Миколаївною, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . Однак позивачем не надано доказів на підтвердження даної вимоги, оскільки сам договір купівлі-продажу квартири від 30 серпня 2017 року в матеріалах справи відсутній. Таким чином, суд позбавлений можливості встановити сторін вказаного правочину для залучення їх до участі у справі, оскільки спір стосується прав та обов`язків сторін правочину. Виходячи з даного висновку, вимоги щодо витребування спірного майна також задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з повною відмовою в задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Щодо судових витрат у вигляді правничої допомоги відповідача ОСОБА_3 то суд приходить до наступного висновку.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Представником відповідача до суду надано договір про правову допомогу від 08.08.2022 року, який містить обов`язок клієнта сплатити адвокату винагороду у розмірі 36000 грн. Крім того, надана довідка адвоката про сплату йому 15000 грн. та опис наданої правової допомоги. Таким чином, суд, приходить до висновку, що оскільки розрахунок представника відповідача не містить повного та належного обґрунтування вихідних даних про ціну та вартість виконаної роботи ним, як представником, а лише відображає тривалість дій (надання первинної консультації, ознайомлення з матеріалами справи, визначення стратегії захисту інтересів клієнта, прийняття участі у судових засіданнях, складання запитань), суд вважає за необхідне відмовити у стягненні судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, ст.ст. 203,215 ЦК України, суд-

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Стародубцевої Вікторії Миколаївни про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння,-відмовити.

Судові витрати позивача у вигляді судового збору віднести за її рахунок.

У стягненні судових витрат відповідача ОСОБА_3 у вигляді витрат на правову допомогу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя В.В. Руденко