Номер провадження: 22-ц/813/8157/22
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Полікарпова О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі

головуючого Полікарпової О.М.,

суддів: Базіль Л.В.,

Воронцової Л.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 липня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору б/№ від 12.01.2021 року про надання консультаційних послуг, стягнення коштів,

встановив

24 вересня 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду наведеним вище позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що 12.01.2021 року уклала з ФОП ОСОБА_1 (власником знаку для товарів та послуг Консалтингова компанія «Терасса») договір про надання послуг, терміном дії до 01.09.2021 року та повного виконання зобов`язань сторін за договором (п. 10. 1.).

Відповідач зобов`язався надати комплекс послуг у підготовці до вступу абітурієнта до вищого навчального закладу Республіки Польща - Морська академія м. Щецин (п.3.1).

Умовами зазначеного договору було передбачено початок виконання робіт після здійснення авансового платежу і була передбачена поетапна оплата послуг відповідача з окремою оплатою додаткових послуг (консультації, тести, тощо).

Загалом позивачем було перераховано відповідачу 11 100,00 грн. (платежі від 15.01.2021 року №0.0..1 та 18.01.2021 року №0.0..1).

Проте після здійснення платежу послуги за договором б/№ від 12.01.2021 позивачу не було надано, що підтверджується відсутністю складеного та підписаного між сторонами договору акту виконаних робіт і послуг.

Відповідач відмовився розірвати договір та повернути сплачені за ним кошти із посиланням на те, що умови договору було повністю виконано.

Підставами для визнання оспорюваного договору недійсним позивачка зазначила таке.

1. Консалтингова компанія «Терасса» не була та не є зареєстрована як юридична особа, а відтак не може бути суб`єктом договору та правочину. Саме тому зазначений вище договір було укладено із відповідачем - ФОП ОСОБА_1 , який, нібито, є власником знаку для товарів та послуг «Консалтингова компанія «Терасса».

2. Відповідно до Постанови КМУ №1019 від 08.08.2019 року «Про порядок ліцензування діяльності з надання освітніх послуг», діяльність суб`єктів підприємницької діяльності із підготовки до вступу у вищі навчальні заклади підлягає ліцензуванню. Наразі відповідач - ФОП ОСОБА_1 такої ліцензії не має і здійснювати діяльність із підготовки до вступу до ВНЗ не має права.

3. Відповідач не мав та не має права здійснювати діяльність та укладати договори із підготовки до вступу до вищого навчального закладу Республіки Польща (Морська академія м. Щецин Республіка Польща), оскільки розміщений на сайті (http://studv-in-poland.corn.ua/ua/) агентський договір між ФОП ОСОБА_1 та Морською академією м. Щецин від 06.09.2016 року припинив свою дію ще 06.09.2017 року. Тобто спірний договір укладено із перевищенням повноважень.

4. В порушення вимог ст. 1 Декрету КМУ №15-93 від 19.02.1993 року оскаржуваний договір було складено між резидентами України із визначенням ціни і суми договору в іноземній валюті (ЄВРО).

Позивачка просила суд визнати недійсним договір б/№ від 12.01.2021 року про надання консультаційних послуг у підготовці до вступу до вищого навчального закладу Республіки Польща (Морська академія м. Щецин Республіка Польща), укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 із застосуванням наслідків недійсності договору відповідно до ст. 216 ЦК України і стягненням із ФОП ОСОБА_1 на користь позивача 11 100,00 гривень.

Оскаржуваним рішенням позовну заяву ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 про визнання недійсним договору б/№ від 12.01.2021 року про надання консультаційних послуг, стягнення коштів задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 11 100,00 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

12 вересня 2022 року ОСОБА_1 через ЄСІТС "Електронний суд" направ до суду апеляційну скаргу, у якій просив скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу скаржник обґрунтував такими доводами.

- помилковим вважає застосування судом положень ст. 1212 ЦК України, адже вони стосуються позадоговірних відносин, що не відповідає обставинам даної справи;

- звернувшись до суду із додатковим обґрунтуванням позову, позивачка фактично змінила його підстави, не довівши цього до відома відповідача;

- формулювання позивачкою вимоги як визнання договору недійсним було навмисним та спрямованим на повернення сплачених за договором коштів. Оскільки предмет позову не стосувався ненадання послуг за договором, то відповідно ним, як відповідачем не було надано доказів на спростування таких обставин;

- підтвердженням належного виконання передбачених договором послуг є роздруківка листування із позивачкою;

- зміст надісланої позивачкою заяви про розірвання договору від 12.07.2021 року також свідчить про належне виконання відповідачем передбачених договором послуг, оскільки зауваження позивачки стосуються виключно окремих зазначених у договорі послуг, які є додатковими та вимагали додаткової оплати;

- посилання позивачки на обов`язок відповідача надати послуги за договором їй особисто є безпідставними, адже зі змісту розділу 12 такого договору вбачається, що абітурієнт, тобто особа на користь якої було укладено договір, та замовник (матір абітурієнта) є різними особами;

- посилання суду на неукладення між сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт, як на доказ невиконання відповідачем п.3.1.7. та п.3.1.8. договору є безпідставними, адже такі пункти передбачають надання додаткових послуг, що не були сплачені замовником, а п.3.1.9. та 3.1.10. не було надано у зв`язку із поданням замовником заяви про розірвання договору та ненаданням оригіналів документів;

- вступ абітурієнта ОСОБА_3 до зазначеного у договорі навчального закладу, на думку скаржника, також підтверджує належне надання позивачці послуг.

13 жовтня 2022 року адвокатом Пухир П.В. від імені ОСОБА_2 було направлено відзив на апеляційну скаргу у якому адвокат, підтримавши доводи позовної заяви, зазначив, що:

- посилання на вихід суду за межі позовних вимог є безпідставними, з огляду зміст заявлених позивачем вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви;

- ненадання відповідачем доказів на спростування позовних вимог є наслідком розпорядження ним передбаченими ст. 2, 12 ЦПК України правами;

- усе листування та попередні домовленості між сторонами втратили свою чинність після підписання ними договору 12.01.2021 року;

- надані скаржником докази не відповідають вимогам, встановленим ст. 77-79 ЦПК України.

На підставі наведеного адвокат просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 липня 2022 року було відкрите в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання договору недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено існування для цього передбачених законом підстав.

Наведений висновок у апеляційній скарзі оскаржено не було, а апеляційний суд не вбачає у цій частині недоліків, передбачених ч. 4 ст. 367 ЦПК України, а тому не переглядає рішення суду у цій частині.

Поряд з цим, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, не погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України, оскільки відповідачем отримані та зберігаються кошти у розмірі 11 100,00 грн., на підставі договору, дія якого закінчилася, а необхідність надання позивачці послуг відпала.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 12.01.2021 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про надання консультаційних послуг на користь іншої особи.

Відповідно до розділу 3 вказаного договору, виконавець зобов`язується надати консультаційні послуги щодо вищої освіти в Республіці Польща:

3.1.1. Підбір та надання інформації стосовно вступних вимог до обраного напрямку;

3.1.2. Здійснення всієї необхідної переписки та переговорів з ВНЗ під час вступу абітурієнта;

3.1.3. Надання інформаційних послуг при формуванні необхідного пакету документів згідно вимог Університету;

3.1.4. Заповнення всіх необхідних формулярів та анкет польською та англійською мовами;

3.1.5. Заведення особової справи абітурієнта та реєстрація в базі;

1.6. Формування повного вступного пакету документів згідно вимог ВНЗ;

3.1.7. Переклад документів на польську мову згідно вимог ВНЗ та Міністерства освіти Республіки Польща;

3.1.8. Нотаріальне завірення перекладених документів в Україні;

3.1.9. Нотаріальне завірення перекладених документів в Польщі;

3.1.10.Подача повного пакету документів абітурієнта до приймальної комісії згідно вимог ВНЗ та Міністерства освіти Республіки Польща після підписання даного Договору та отримання всіх необхідних документів і першого платежу від Замовника згідно п. 5.1. даного Договору;

3.1.11.Надати консультацію та необхідну інформацію в підготовці візових документів (список документів, заповнення анкет,);

3.1.12.Видача студенту (після підтвердження статусу студента) засвідчення про зарахування до ВНЗ для отримання візи та з перекладом на українську мову для виготовлення дорослого закордонного паспорту, відстрочки від військової служби на період навчання;

НОМЕР_1 .Консультувати та інформувати Замовника щодо організації процесу навчання та побуту (проживання, харчування, зв`язок, тощо) в ВНЗ;

3.1.14. Інформувати Замовника про хід вступної кампанії та про його статус в рамках ВНЗ;

3.1.15. Виконувати Інші дії, які Сторонами будуть додатково визначені і письмово узгоджені;

3.1.16.Прийняти по Акту приймання передачі документи Замовника, необхідні дія виконання зобов`язань по даному Договору;

3.1.17.Виконавець вільний в методах і способах здійснення своїх зобов`язань за даним Договором, у тому числі в визначенні переліку третіх організацій/фізичних осіб необхідних для їх виконання.

Відповідно п. 10.1 Договору, цей договір діє до 01 вересня 2021 року та до повного виконання.

Згідно копій квитанцій № 0.0..1 від 15.01.2021 року та № 0.0..1 від 18.01.2021 року ОСОБА_2 сплатила відповідачу 10 300,00 грн. та 800,00 грн. відповідно.

Заявою від 12.07.2021 року позивачка звернулась до відповідача з проханням розірвати Договір від 12.01.2021 року в зв`язку з порушенням його умов, а саме п.п. 3.1.5., 3.1.7., 3.1.8, 3.1.9, та за наслідком розгляду заяви повернути позивачці сплачені нею кошти в повному обсязі.

Відповідач відмовився розірвати договір та повернути сплачені за ним кошти, із посиланням на те, що умови договору було повністю виконано.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки 11 100,00 грн., заявленої на підставі ст. 216 ЦК України, прийшов до висновку, що фактично підставою позову було невиконання відповідачем умов договору, внаслідок чого зазначив про необхідність самостійного здійснення правильної правової кваліфікації застосуванні норми права, що регулюють спірні правовідносини, а саме, положення статті 1212 ЦК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов:

1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи;

2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Наведений висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей) (аналогічний висновок про застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.02.2020 по справі № 910/13271/18).

Схожа за змістом правова позиція викладена у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 16.03.2020 у справі № 910/2051/19, згідно з якою у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

Враховуючи ту обставину, що перерахування позивачем коштів відповідачу 15.01.2021 року та 18.01.2021 року відбулось на підставі договору від 12.01.2022 року, апеляційний суд з урахуванням приписів статті 1212 ЦК України дійшов висновку, що грошові кошти, сплачені позивачкою не можуть вважатися безпідставно набутими, оскільки такі кошти є платою за договором про надання консультаційних послуг від 12.01.2022 року.

При цьому не відбувалося відпадіння, як і не було відсутності достатньої правової підстави у цій справі (а саме, договору від 12.01.2022 року), оскільки такий договір на період спірних відносин діяв та не визнавався недійсним.

Наведене вище спростовує посилання суду першої інстанції на закінчення дії договору та відпадіння необхідності виконання послуг за ним, як на підстави для застосування ст. 1212 ЦК України.

Зважаючи на те, що суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову в частині вирішення позовних вимог про визнання договору недійсним, проте дійшов хибного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 11 100,00 грн., оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню у цій частині з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 п.п.3,4 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржуване рішення суду першої інстанції у частині задоволення позову ОСОБА_2 та ухвалює у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Статтею 134 ЦПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Тож, зважаючи, що ані під час звернення до суду із апеляційною скаргою, ані у подальшому скаржником до суду жодних розрахунків судових витрат не подавалось, апеляційний суд приходить до висновку про стягнення із позивачки судового збору, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд

ухвалив

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 липня 2022 року у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів скасувати.

Прийняти у цій частині нову постанову, якою у задоволенні вказаної позовної вимоги відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: будинок АДРЕСА_1 ) на користь ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації та знаходження за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362 грн.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду Полікарпова О.М.

Базіль Л.В.

Воронцова Л.П.