Дата документу 01.11.2022
Справа № 334/375/22
Провадження № 2/334/2072/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Бредіхіна Ю.Ю.,

за участю секретаря Младенова М.П.,

представника позивача Ярошенка О.О.,

представника відповідача-1 ОСОБА_1 ,

представника відповідача-2 Соколової Н.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні позовну заяву ОСОБА_2 до відповідача-1 садівничого товариства «Дніпро» та відповідача-2 ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення про прийняття до садівничого товариства, зобов`язання вчинити дії та визнання переважного права,

установив:

24.01.2022 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла вказана позовна заява.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2022 року відмовлено у відкритті провадження у справі за вказаним позовом на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України із вказівкою на те, що спір має розглядатись за правилами господарського судочинства.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 24.05.2022 року ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2022 року скасовано, оскільки колегія суддів апеляційного суду встановила, що позивач звертається до суду фактично за захистом права на користування земельною ділянкою, справу повернуто до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.06.2022 року призначено підготовче засідання у справі.

Представником позивача 04.10.2022 року подано до суду заяву про зміну предмету позову, згідно якої позивач просить суд:

-визнати незаконним та скасувати рішення про прийняття ОСОБА_3 до членів садівничого товариства «Дніпро», оформлене пунктом 4 протоколу засідання правління СТ «Дніпро» та протоколом загальної конференції представників СТ «Дніпро» від 02.10.2021 року;

-зобов`язати правління СТ «Дніпро» розглянути заяву ОСОБА_2 про прийняття його до членів товариства;

-визнати за ОСОБА_2 переважне право на членство в СТ «Дніпро» після смерті батька ОСОБА_4 , ділянка АДРЕСА_1 .

Вказана заява прийнята судом до розгляду.

У судовому засіданні представник позивача підтвердив суду, що підставою позовних вимог є недотримання, на його думку, відповідачем СТ «Дніпро» положень його статуту в частині прийняття нових членів до товариства після смерті попереднього.

Приписами п. 2 ч. 2 ст. 200 ЦПК України унормовано, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Дослідивши надані сторонами докази та заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства з огляду на таке.

Згідно із приписами частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 року у справі № 695/2665/16-ц за позовомчленів товариства до об`єднаного садівничого «Славутич» відповіла на питання щодо визначення предметної юрисдикції подібних спорів.

У названій постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що подібні позови стосуються захисту права позивачів на участь у діяльності органу управління садівничого товариства, порядку скликання загальних зборів членів ОСТ «Славутич» та правомочності їх рішення.

Вказане рішення зборів зачіпає як права конкретної особи щодо здійснення діяльності з управління юридичною особою, так і процедуру прийняття такого рішення, що не можна вважати внутрішньостатутною діяльністю кооперативу.

Так, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, який підтримується Великою Палатою Верховного Суду й повторюється у значній кількості тотожних справ, Велика Палата Верховного Суду вважала, що особи, які є членами кооперативу, правомочні брати участь у його управлінні, а також мають інші правомочності, передбачені законом та статутними документами, що випливають з їх участі у кооперативі. Оскільки кооператив є господарською організацією, а спір виник у межах господарських правовідносин з управління діяльністю кооперативу, а саме у зв`язку з порушенням прав члена кооперативу щодо можливості брати участь в управлінні, розгляд цього спору має здійснюватися судом господарської юрисдикції (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 738/1772/17, від 03 квітня 2019 року у справі № 759/11487/16-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/7554/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 640/1029/18-ц, від 17 грудня 2019 року у справі №904/4887/18 та інших).

Аналогічну правову позицію висловили і касаційні суди, а саме: Касаційний господарський та Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 916/1253/19, від 03 березня 2020 року у справі № 922/756/19, від 05 березня 2020 року у справі № 918/703/18, від 04 серпня 2020 року у справі № 902/495/19, від 24 червня 2020 року у справі № 361/1059/17 та інших.

Разом із тим Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду таку категорію справ розглянув по суті спору, фактично визнавши, що ця категорія справ може бути розглянута у порядку цивільної юрисдикції, про що свідчать постанови від 19 лютого 2018 року у справі № 755/3964/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 295/3749/17 та від 29 серпня 2019 року у справі № 756/15021/14-ц.

Тобто існує необхідність повернутися до питання визначення предметної юрисдикції у спорах між членами кооперативу та кооперативом з приводу визнання недійсним рішення загальних зборів.

І постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 року у справі № 695/2665/16-ц з метою забезпечення однакового застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, визначено, що Корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи, має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами.

Члени кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Відповідно до пункту 3 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;.

Якщо спір стосується реалізації прав членів кооперативу на управління кооперативом, тобто корпоративних за змістом правовідносин, то він підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Крім того, у постанові від 30 січня 2019 року (справа № 755/10947/17, провадження № 14-435цс18) Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє доводи представника позивача про застосування висновків, викладених у постанові Касаційного цивільного суду від 12.09.2019 року у справі №667/10286/15-ц.

Суд у підготовчому засідання, на виконання висновків, викладених у постанові Запорізького апеляційного суду від 24.05.2022 року стосовно того, що спір у справі стосується фактично права на користування землею, з`ясував, що ані позивач, ані відповідач ОСОБА_3 не є власниками земельної ділянки і так само не є власниками будівель на цій ділянці.

При цьому суд наголошує на тому, що у будь-якому випадку право корпоративне має похідним певне право майнове, наприклад, право на отримання дивідендів чи частини майна у разі ліквідації тощо.

Проте у даному випадку спір стосується виключно питань віднесених до компетенції органів управління садівничого товариства та прав позивача і відповідача на прийняття участі в такому управлінні.

Зауваження представника позивача про те, що спір не члена з товариством має розглядатись саме судом загальної юрисдикції є нелогічними, адже судом з`ясовано, що спір виник не зі спадкових відносин, не із земельних, а саме з питань участі в управлінні садівничим товариством та порядком оформлення рішення цього товариства. За логікою позивача у випадку задоволення позову відповідач ОСОБА_3 стане членом товариства, який вибув, і зможе оскаржувати певні рішення товариства вже в господарській юрисдикцій, мотивуючи свої вимоги абсолютно тим самими положеннями законодавства та статуту товариства, але на сьогодні позивач, який хоче набути статусу члена товариства, має звертатись до суду загальної юрисдикції.

Таке трактування повністю нівелює законодавчу закріплену спеціалізацію судів в Україні.

Судом з`ясовано, що спір виник через бажання позивача приймати участь в управлінні садівничим товариством і відповідно усунити від такого право іншого відповідача ОСОБА_3 , а відтак справа має розглядатись відповідним господарським судом.

Керуючись статтями 200, 255, 259, 260 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до відповідача-1 садівничого товариства «Дніпро» та відповідача-2 ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення про прийняття до садівничого товариства, зобов`язання вчинити дії та визнання переважного права на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Роз`яснити ОСОБА_2 його право на звернення до відповідного господарського суду за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України, оскільки заявлені ним вимоги підлягають розгляду судом господарської юрисдикції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 02.11.2022 року.

Суддя Ю.Ю. Бредіхін