РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2022 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Заярного А.М.,

за участі секретаря судових засідань Мухи Р.П.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, що перебуває у приватній власності,

ВСТАНОВИВ:

15.11.2021 ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до суду з цим позовом, в якому просив усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю, шляхом зобов`язання відповідача звільнити домоволодіння в АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_4 та надати останньому безперешкодний доступ до цього домоволодіння.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач ОСОБА_4 є власником земельної ділянки та житлового будинку в АДРЕСА_1 , яку відповідно до рішення сільської ради було перейменовано на вулицю Соборну. Хоч він і є законним власником вищевказаної земельної ділянки та житлового будинку, проте він не має фізичної можливості реалізувати своє право власності, оскільки відповідач не дає можливості зайти до будинку, відмовляється добровільно його звільнити від своїх речей та забезпечити позивачу безперешкодний доступ до спірного майна.

Позивач неодноразово звертався як до відповідача так і до поліції з питань права власності на спірне домоволодіння та його звільнення, однак дані звернення жодних результатів не дали, а тому позивач був змушений звернутись до суду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги. Пояснив, що ОСОБА_4 добровільно надав своє житло та земельну ділянку для тимчасово користування та проживання відповідачу, на певний період, на даний час позивач має намір продати належне йому на праві власності майно, в зв`язку з чим йому необхідно отримати доступ до домоволодіння, проте відповідач відмовляється добровільно його звільнити.

Заперечення відповідача.

14.01.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав того, що у вересні 2005 року вона придбала спірний будинок та земельну ділянку, а позивач в свою чергу надав їй довіреність, відповідно до якої уповноважив продати будинок будь якому за ціною та на умовах на свій розсуд. У них з позивачем була усна домовленість про те, що він продає їй будинок та земельну ділянку, а відповідач в свою чергу розраховується з позивачем продуктами харчування (картоплею, морквою, буряком) та одномісячним телям. Після придбання будинку вона разом з колишнім чоловіком привела прибудинкову територію та будинок у належний вигляд, сплачувала податок на земельну ділянку.

Відповідач вказала, що вона зверталась до позивача з претензією щодо оформлення договору купівлі продажу будинку та земельної ділянки, проте договір так і не був оформлений. Крім того, позивачем не надано доказів, що саме він являється власником будинку. Окрім іншого відповідач повідомила, що змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ». Надала заяву про виклик свідків.

В судовому засіданні відповідач та її представник заперечили проти задоволення позову.

Також в судовому засіданні були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_2 придбала у позивача будинок та земельну ділянку, зважаючи, що будинок був у занедбаному стані, відповідач з чоловіком провели там ремонтні роботи. Наскільки їй відомо розрахунок з позивачем ОСОБА_2 проводила картоплею.

Свідок ОСОБА_9 пояснила , що приблизно в 2005 році він з колишньою дружиною ОСОБА_2 за усною домовленістю придбали у позивача, з яким він був знайомий, земельну ділянку та житловий будинок. Розрахунок з відповідачем проводився м`ясом худоби. В подальшому він давав відповідачу в рахунок придбання будинку картоплю протягом трьох років. В будинку ними був проведений ремонт, земельну ділянку приведено до ладу. Договір купівлі продажу на будинок не укладався.

Процесуальні дії, заяви та клопотання.

29.11.2021 ухвалою судді відкрито провадження у справі вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 28.01.2022. В подальшому 14.01.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача. 28.01.2022, 24.03.2022,12.05.2022,13.06.2022, 11.07.2022 та 27.09.2022 розгляд справи відкладено за клопотанням сторін. В останнє розгляд справи відкладено на 01.11.2022.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на земельну ділянки з кадастровими номерами :01:002:0222 та :01:002:0221 для ведення особистого селянського господарства та будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташовані в АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

Згідно копії договору купівлі продажу від 05.07.1991 ОСОБА_10 продала ОСОБА_4 жилий будинок з господарськими будівлями в с. Людавка Жмеринського району Вінницької області (а.с.8).

Як вбачається з копії рішення виконавчого комітету Людавської сільської ради Жмеринського району № 63 від 26.11.2015 вул. Леніна перейменована на вул. Соборну (а.с.9).

Відповідно до копії заяви, адресованої дільничному поліції с. Людавка ОСОБА_4 просив забезпечити доступ техніка БТІ для оновлення документів по будинку; вжити заходів щодо звільнення належного йому на праві власності будинку та землі (а.с.10). Дану заяву зареєстровано в канцелярії поліції, що вбачається з копії листа (а.с.11).

Згідно копії довідок МСЕК ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , який відповідно до копії свідоцтва про народження являється сином ОСОБА_2 (а.с.35) є особами з інвалідністю (а.с.29-36).

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_12 розірвано, після розірвання шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_7 (а.с.37).

Як вбачається з довідки Людавського старостинського округу від 05.01.2022 № 01.10-12 ОСОБА_2 разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_9 та сином ОСОБА_11 з вересня 2005 року по даний час користуються житловим будинком в АДРЕСА_1 , який повністю перебудували та зробили ремонт, провели воду (а.с.38).

Згідно копії довіреності від 07.09.2005 ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_13 продати будь кому за ціною та на умовах на свій розсуд належний йому житловий будинок під номером АДРЕСА_2 (а.с.39).

Відповідно до копій квитанцій ОСОБА_2 в 2005, 2006 та 2012 роках сплачувався земельний податок (а.с.40-43).

ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_4 було надіслано претензію щодо надання їй довіреності на оформлення договору купівлі продажу, або ж безпосередньо його оформити (а.с.44-45).

Мотиви суду. Норми права застосовані судом.

Згідно з положеннями ст. 657 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 209 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин) правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає

нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 210 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин) правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем договору купівлі продажу стосовно спірного майна з додержанням вимог ст. 209, 2010, 657 ЦК України не укладалося. Отже ОСОБА_4 на сьогодні є одноосібним власником усього спірного майна.

Частина перша ст.16 ЦК України закріплює право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За нормою ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

На підставі ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права власності власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. Також чинне законодавство гарантує захист прав власника майна, в тому числі земельної ділянки, у випадку здійснення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За положеннями ст.41Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно Закону N475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Частиною 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, а також те, що ОСОБА_4 як власник майна яке до того ж охоплюється поняттям «житло», фактично позбавлений можливості користуватися ним зважаючи, що жодних письмових, нотаріально посвідчених договірних відносин щодо придбання або користування спірним майном, між сторонами укладено не було, а своєю довіреністю позивач уповноважив відповідача лише на продаж належного йому майна, суд приходить до висновку про те, що права позивача підлягають захисту, а позовні вимоги задоволенню.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу на норми ст.778 ЦК України відповідно до якої наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за найм речі. Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

Отже, відповідач, в залежності від обставин справи, не позбавлений права звернутись до суду з позовом на підставі ст. 778 ЦК України.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Крім цього, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача в користь позивачів підлягають стягненню 908 гривень понесених судових витрат із сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 4, 5, 7, 10-13, 76-82, 89, 206, 259, 263-265 ЦПК України, Суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю шляхом зобов`язання ОСОБА_5 звільнити домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на правів приватної власності ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 908.00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя Андрій ЗАЯРНИЙ

Дата складання повного судового рішення 02.11.2022