Дата документу 02.11.2022 Справа № 334/5116/17
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 334/5116/17Головуючий у 1-й інстанції Фетісов М.В. Повний текст ухвали складено 12.08.2022 року.
Пр. № 22-ц/807/1885/22Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Онищенка Е.А., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» (далі ПрАТ «ЗТР»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Головне управління Держпраці у Запорізькій області, Державна установа «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом (т.с. 1 а.с. 1-3), який в подальшому неодноразово уточнював (т.с. 1 а.с. 38-39; т.с. 1 а.с. 47-48; т.с. 1 а.с. 60-61), в якому просив:

- зобов`язати ПрАТ «ЗТР» надати до ГУ Держпраці в Запорізькій області інформацію щодо показників важкості праці (статичне навантаження при утриманні вантажу за участю м`язів тулубу та ніг за період роботи електрозварником на автоматичних та напівавтоматичних машинах зварювального цеху ПрАТ «Запоріжтрансформатор» з 22.01.2007 року по 21.03.2016 року;

- зобов`язати ПрАТ «ЗТР» уточнити коректні нормативні рівні «динамічного навантаження при загальному навантаженні за участю м`язів нижніх кінцівок тулуба» період його роботи електрозварником на автоматичних та напівавтоматичних машинах зварювального цеху ПрАТ «ЗТР» з 22.01.2007 року по 21.03.2016 року та передати отриману інформацію до ГУ Держпраці в Запорізькій області;

- зобов`язати ПрАТ «ЗТР» у випадку ненадання запитуваної інформації, надати доступ на підприємство до робочого місця електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах, незалежним від роботодавця представникам санітарної лабораторії, для проведення в присутності працівника хронометражу (фотографії) та проведення розрахунку напруженості та тяжкості праці робочого місця ОСОБА_1 , який працював на 4-му габариті, ділянки УТТ, для подальшої передачі отриманих показників до ГУ Держпраці в Запорізькій області та ДУ «Український НДІ промислової медицини».

В обґрунтування зазначеного позову позивач зазначив, що з 22.01.2007 року по 21.03.2016 року працював на ПрАТ «ЗТР» електрозварником на автоматичних та напівавтоматичних машинах, має низку хронічних захворювань. У жовтні 2016 року для встановлення причинного зв`язку з умовами праці проходив обстеження в ДУ «Український НДІ промислової медицини», проте за результатами обстеження діагноз професійного захворювання не встановлено, оскільки санітарно-гігієнічна характеристика його робочого місця не містять повної інформації щодо показників важкості праці. З метою уточнення умов його праці і внесення доповнень до наявної санітарно-гігієнічної характеристики ГУ Держпраці у Запорізькій області неодноразово зверталося до ПрАТ «ЗТР» з відповідним запитом для проведення додаткових обстежень, проте останній такі відомості не надає, додаткове обстеження не проводить. Така бездіяльність відповідача фактично унеможливлює встановлення йому професійного характеру захворювання, що порушує його право на отримання соціальної допомоги, передбаченої у зв`язку із стійкою втратою працездатності. Посилаючись на вказані обставини, просив суд, остаточно уточнивши позовні вимоги, зобов`язати ПрАТ «ЗТР» надати до ГУ Держпраці у Запорізькій області інформацію щодо показників важкості праці (статичне навантаження при утриманні вантажу за участю м`язів тулубу та ніг) і уточнити коректні нормативні рівні «динамічного навантаження при загальному навантаженні за участю м`язів нижніх кінцівок тулуба» за період роботи позивача електрозварником на автоматичних та напівавтоматичних машинах зварювального цеху ПрАТ «ЗТР» з 22.01.2007 року по 21.03.2016 року, а у випадку ненадання запитуваної інформації надати доступ на підприємство до робочого місця електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах незалежним від роботодавця представникам санітарної лабораторії для проведення в присутності працівника хронометражу (фотографії) та проведення розрахунку напруженості та тяжкості праці робочого місця ОСОБА_1 , який працював на 4 габариті ділянки УТТ, для передачі отриманих показників до ГУ Держпраці у Запорізькій області та ДУ «Український НДІ промислової медицини».

В автоматизованому порядку для розгляду цієї скарги визначено суддю суду першої інстанції Турбіну Т.Ф. (т.с. 1 а.с. 27).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2018 року (т.с. 1 а.с. 155-158) позов ОСОБА_1 у цій справі задоволено частково.

Зобов`язано ПрАТ «ЗТР» надати ГУ Держпраці у Запорізькій області інформацію щодо показників важкості праці (статичне навантаження при утриманні вантажу за участю м`язів тулубу та ніг) згідно пунктів 4.1, 4.2, 4.3, 5, 6, п. 1.1.2 Додатку 15 Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», коректні нормативні рівні «динамічного навантаження при загальному навантаженні за участю м`язів нижніх кінцівок тулуба» згідно п. 1.1.2 Додатку 15 Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» за період роботи ОСОБА_1 електрозварником на автоматичних та напівавтоматичних машинах зварювального цеху ПрАТ «ЗТР» з 22.01.2007 року по 21.03.2016 року; доступ до робочого місця електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах ПрАТ «ЗТР» у разі необхідності обстеження підприємства для проведення розрахунку напруженості та тяжкості праці робочого місця ОСОБА_1 .

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто ПрАТ «ЗТР» в дохід держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, відповідач ПрАТ «ЗТР» подало апеляційну скаргу (т.с. 1 а.с. 164-174).

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Воробйову І.А., суддів Онищенка Е.А. та Бєлку В.Ю. (т.с. 1 а.с. 178).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи суддею Кочетковою І.В. замінено головуючого суддю (суддю-доповідача) Воробйову І.В. у цій справі у зв`язку із звільненням з посади останньої (т.с. 1 а.с. 189-190).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи суддями Дашковською А.В. та Кримською О.М. замінено суддів Онищенка Е.А. та Бєлку В.Ю. у цій справі у зв`язку із перебуванням у відпустці останніх (т.с. 1 а.с. 218-219).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 13 серпня 2019 року (головуючий суддя Кочеткова І.В., судді-члени колегії Дашковська А.В., Кримська О.М.; т.с. 1 а.с. 229-233) апеляційну скаргу ПрАТ «Запоріжтрансформатор» у цій справі задоволено, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2018 року у цій справі скасовано, позов ОСОБА_1 у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, позивач ОСОБА_1 подав касаційну скаргу (т.с. 2 а.с. 1-5).

Постановою Верховного Суду від 30 червня 2021 року (т.с. 2 а.с. 59-68) касаційну скаргу ОСОБА_1 у цій справі задоволено, постанову Запорізького апеляційного суду від 13 серпня 2019 року у цій справі скасовано, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2018 року у цій справі залишено в силі.

У липні 2022 року від позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 вперше надійшла скарга на дії державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сівакової О.О. (т.с. 2 а.с. 154-159), в якій ОСОБА_1 просив:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сівакової О.О. щодо закінчення виконавчого провадження ВП №66342105 з примусового виконання виконавчого листа №334/5116/17 від 26.07.2021 року, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя;

- визнати неправомірною постанову державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сівакової О.О. від 20 липня 2022 року про закінчення виконавчого провадження №66342105 з примусового виконання виконавчого листа № 334/5116/17 від 26.07.2021 року, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя;

- зобов`язати державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сівакову О.О. скасувати постанову від 20.07.2022 року про закінчення виконавчого провадження №66342105.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї скарги визначено суддю суду першої інстанції Фетісова М.В. (т.с. 2 а.с. 171).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 липня 2022 року (т.с. 2 а.с. 172) скаргу ОСОБА_1 у цій справі, подану вперше, повернуто останньому без розгляду.

У липні 2022 року від позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 повторно надійшла скарга на дії державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сівакової О.О. (т.с. 2 а.с. 174-179), в якій ОСОБА_1 просив:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сівакової О.О. щодо закінчення виконавчого провадження ВП №66342105 з примусового виконання виконавчого листа №334/5116/17 від 26.07.2021 року, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя;

- визнати неправомірною постанову державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сівакової О.О. від 20 липня 2022 року про закінчення виконавчого провадження №66342105 з примусового виконання виконавчого листа № 334/5116/17 від 26.07.2021 року, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя;

- зобов`язати державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сівакову О.О. скасувати постанову від 20.07.2022 року про закінчення виконавчого провадження №66342105.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.11.2018 року у справі №334/5116/17 задоволено частково позов ОСОБА_1 до ПрАТ «ЗТР». На виконання даного рішення 26.07.2021 року судом виданий виконавчий лист. Постановою державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі ПСМУ МЮ (м. Дніпро) від 02.08.2021 року відкрите виконавче провадження №66342105. В зв`язку з невиконанням боржником ПрАТ «ЗТР» рішення суду, постановою державного виконавця від 12.01.2022 року на боржника був накладений штраф. Через повторне не виконання боржником рішення суду на боржника постановою державного виконавця від 20.07.2022 року був повторно накладений штраф. За фактом не виконання боржником рішення суду державним виконавцем листом від 20.07.2022 року № 23103 направлено до ГУНП у Запорізькій області повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, передбаченого статтею 282 КК України. На підставі чого, відповідно до пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», 20.07.2022 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. Вважає, що дана постанова підлягає скасуванню, оскільки невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про належне вжиття заходів примусового виконання рішення й не свідчить про неможливість його виконання. За наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця вищевказане рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї скарги визначено суддю суду першої інстанції Фетісова М.В. (т.с. 2 а.с. 194).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2022 року (т.с. 2 а.с. 208-210) скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сівакової О.О. у цій справі задоволено частково.

Визнано неправомірною постанову державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сівакової О.О. від 20 липня 2022 року про закінчення виконавчого провадження №66342105 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 334/5116/17, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя 20 липня 2021 року.

Зобов`язано Дніпровський ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) скасувати постанову державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сівакової О.О. від 20 липня 2022 року про закінчення виконавчого провадження №66342105 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 334/5116/17, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя 20 липня 2021 року.

У задоволенні скарги в іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, Дніпровський ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у своїй апеляційній скарзі (т.с. 3 а.с. 1-6) просив ухвалу суду першої інстанції у цій справі скасувати в частині задоволення вимог скарги та відмовити в останній у повному обсязі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 3 а.с. 57).

В автоматизованому порядку суддею Кочетковою І.В. у цій справі замінено суддю Подліянову Г.С. у цій справі у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (т.с. 3 а.с. 65-66).

В автоматизованому порядку суддею Кримською О.М. у цій справі замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із задоволенням самовідводу останньої у цій справі (т.с. 3 а.с. 68-70), суддею Дашковською А.В. у цій справі замінено суддю Кримську О.М. у зв`язку із задоволенням самовідводу останньої у цій справі (т.с. 3 а.с. 72-74), суддею Онищенко Е.А. у цій справі замінено суддю Дашковську А.В. у зв`язку із задоволенням самовідводу останньої у цій справі (т.с. 3 а.с. 76-78).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 08 вересня 2022 року (т.с. 3 а.с. 79), дану справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 3 а.с.80), з урахуванням навантаження судді-доповідача та колегії суддів апеляційного суду (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів, з яких 11 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень).

Боржник (відповідач) ПрАТ «ЗТР» подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі (т.с. 3 а.с. 97-123), в якому зазначав, що ухвала суду першої інстанції у цій справі підлягає скасуванню в мотивувальній частині у зв`язку із виконанням ним рішення суду першої інстанції у цій справі.

Інші учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом взагалі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи представники третіх осіб не з`явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу за відсутністю представників третіх осіб за присутністю представника апелянта Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дорошенко А.О. (т.с. 3 а.с. 126-128), позивача (стягувача) ОСОБА_1 , представника останнього адвоката Пономаренка О.О. (т.с. 2 а.с. 160, 200), представника боржника (відповідача) ПрАТ «ЗТР» - Романенка М.В. (т.с. 3 а.с. 129).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення всіх учасників цієї справи, що з`явились, та у тому числі:

-представника апелянта Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дорошенко А.О., яка у тому числі на запитання апеляційного суду зазначала, при вирішенні питання про виконання (невиконання) рішення суду боржником ПрАТ «ЗТР» державний виконавець користувалась виключно листами Головного управління Держпраці у Запорізькій області, який дійсно не є учасником виконавчого провадження у цій справі, особисто державний виконавець будь-яких актів на підтвердження виконання (невиконання) рішення суду у цій справі боржником не складав та особисто не перевіряв, зокрема за участю представників боржника ПрАТ «ЗТР» та третьої особи Головного управління Держпраці у Запорізькій області, у тому числі яка саме і коли була передана (не передана) інформація боржником третій особі, чи був наданий (не наданий) боржником доступ до робочого місця третій особі і чому третя особа, яка не є боржником та учасником цієї справи, дійсно не провела відповідний розрахунок; державний виконавець звертався за роз`ясненням рішення до суду першої інстанції, але в роз`ясненні резолютивної частини рішення йому було відмовлено, державний виконавець наклав штрафи на боржника за невиконання рішення, які боржником оскаржені у суді, справи досі не розглянуті; державний виконавець мав право закінчити виконавче провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (надіслання виконавчого документу до суду, який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 63 цього Закону);

-позивача (стягувача) ОСОБА_1 , представника останнього адвоката Пономаренка О.О., які у тому числі на запитання апеляційного суду зазначали, що з позовом до Головного управління Держпраці у Запорізькій області вони ще не звертались, вважають, що боржник рішення у повному обсязі не виконав, доступ до робочого місця Головному управлінню Держпраці у Запорізькій області не надав, оскільки, останнє було боржником анульовано свого часу;

- представника боржника (відповідача) ПрАТ «ЗТР» - Романенка М.В., який у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що боржником ПрАТ «ЗТР» рішення суду виконано у повному обсязі на виконання виконавчого листа 2019 року та у подальшому повторно на виконання виконавчого листа 2021 року, інформація та доступ до робочого місця надавались боржником на виконання рішення не через державного виконавця, а напряму третій особі у цій справі Головному управлінню Держпраці у Запорізькій області,

остання має доступ до робочого місця (лист № 1/05-рн-04/0319 від 04.03.2019 ПрАТ «ЗТР», але третя особа після надання їй доступу до робочого місця повідомило, що до його повноважень не входить проведення лабораторно-інструментальних досліджень умов праці на робочих місцях та проведення обстеження робочого місця для проведення розрахунку напруженості та важкості праці; всі постанови державного виконавця про накладення штрафу на ПрАТ «ЗТР», як боржника у виконавчому провадженні, останнім оскаржені у господарському суді, оскільки боржник із ними не згодний, вважає їх незаконними, проте, господарський суд ще питання по цих скаргах боржника не розглянув, боржник також не визнавав у судовому порядку вищезазначений виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю чи в частині з будь-яких підстав;

перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що всі учасники цієї справи із вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, у тому числі стягувач в частині відмови, останню в апеляційному порядку не оскаржували, окрім Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Дніпровський ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) оскаржує ухвалу суду першої інстанції у цій справі лише в частині задоволення вимог скарги стягувача.

За таких обставин, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів апеляційної скарги Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, - в частині задоволення вимог скарги стягувача.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 1 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи скаргу стягувача частково у цій справі, керувався ст. ст. 259, 260, 268, 447-451 ЦПК України та виходив із обґрунтованості скарги стягувача в частині її задоволення.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 26.06.2021 Ленінським районним судом м. Запоріжжя виданий виконавчий лист у справі № 334/5116/17 про зобов`язання ПАТ «Запоріжтрансформат» надати Головному управлінню Держпраці у Запорізькій області інформацію щодо показників важкості праці (статичне навантаження при утриманні вантажу за участю м`язів тулуба та ніг) згідно з пунктами 4.1., 4.2, 4.3, 5, 6, підпункту 1.1.2 додатка 15 до Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», коректні нормативні рівні «динамічного навантаження при загальному навантаженні за участю м`язів нижніх кінцівок тулуба» згідно з підпунктом 1.1.2 додатка 15 до Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» за період роботи ОСОБА_1 електрозварником на автоматичних та напівавтоматичних машинах зварювального цеху ПАТ «Запоріжтрансформатор» з 22 січня 2007 року до 21 березня 2016 року; доступ до робочого місця електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах ПАТ «Запоріжтрансформатор» у разі необхідності обстеження підприємства для проведення розрахунку напруженості та тяжкості праці робочого місця ОСОБА_1 (далі виконавчий лист).

З метою примусового виконання виконавчого листа стягувач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з заявою про відкриття виконавчого провадження.

02.08.2021 постановою про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Грінберг Юліанною Миколаївною відкрите виконавче провадження № 66342105 з примусового виконання виконавчого листа.

12.01.2022 державним виконавцем Грінберг Ю.М. винесена постанова про накладення штрафу, якою на боржника ПАТ «Запоріжтрансформатор» накладений штраф в сумі 3 400 гривень за невиконання рішення суду.

20.07.2022 державним виконавцем Сіваковою О.О. винесена постанова про накладення штрафу, якою на боржника ПАТ «Запоріжтрансформатор» накладений штраф в сумі 10 200 гривень за невиконання рішення суду.

Також, 20.07.2022 виконуючою обов`язків начальника Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гнідою Ю. направлене начальнику ГУНП в Запорізькій області Повідомлення про вчинення кримінального правопорушення передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України (в межах ч. З ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження») № 23103, в якому просила вирішити питання щодо притягнення до кримінальної відповідальності боржника ПАТ «Запоріжтрансформатор» за ознаками злочину, відповідальність за який передбачена статтею 382 КК України.

20.07.2022 державний виконавець Сівакова О.О. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження № 66342105 на підставі пункту 11 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено обов`язковість виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Закони органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

П. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі ЄСПЛ) у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд. захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи (частина перша статті 447 ЦПК України).

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Конституційний Суд України, беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом (Рішення Конституційного Суду України від 15 травня 2019 року № 2-рп(ІІ)/2019).

Конституційний Суд України у зазначеному рішенні також наголошує, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права па справедливий суд.

З аналізу правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, слідує, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», можливо лише за умови виконання послідовності вказаних виконавчих дій. а саме: накладення на боржника штрафу з вимогою виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність; накладення штрафу в подвійному розмірі (у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин); звернення до правоохоронних органів з повідомленням про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону (статті 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас суд першої інстанції правильно зазначав, що невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про належне вжиття заходів примусового виконання рішення й не свідчить про неможливість його виконання.

Накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

При цьому, накладення штрафів та направлення повідомлення правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те. що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

До аналогічних правових висновків Верховний Суд дійшов в постановах від 18 червня 2019 року у справі № 826/14580/16 та від 11 серпня 2021 року у справі № 523/11518/16.

В даному випадку суд першої інстанції правильно враховував, що Законом України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.

У цій справі за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Разом із тим, ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1): звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10): здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22).

Суд першої інстанції правильно встановив, що матеріалами справи не підтверджується належне виконання державним виконавцем вказаних приписів чинного законодавства.

При таких обставинах постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

При цьому, суд приймає до уваги положення ч. 2 ст. 2 ЦПК України, відповідно до якої суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, суд першої інстанції у цій справі дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги та визнання неправомірною оскаржуваної постанови державного виконавця та зобов`язання Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) скасувати оскаржувану постанову.

Доводи апеляційної скаргиДніпровського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) дублюють доводи його заперечень проти скарги стягувача в суді першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, та лише відображають позицію останнього, яку він та його представник вражають єдино правильною та можливою.

Державний виконавець дійсно мав право закінчити виконавче провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (надіслання виконавчого документу до суду, який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 63 цього Закону.

Однак, судом першої інстанції було правильно встановлено, що за змістом вимог ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону № 1404-VІІІ від 02.06.2016 року, який набрав законної сили з 05.10.2016 року, (Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення) :

1. За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

2. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

3. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

4. Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Проте, матеріали цієї справи не містять та апелянтом апеляційному суду не надано доказів того, що державний виконавець взагалі особисто у будь-якій належний спосіб (складав відповідні акти про останнє) перевіряв виконання (повне чи часткове) рішення боржником ПрАТ «ЗТР» щодо надання інформації та доступу до робочого місця третій особі - Головному управлінню Держпраці у Запорізькій області, яке взагалі не є учасником виконавчого провадження, та листи якого (лист № 08/03.-10/12903 від 29.12.2021 року тощо) не можуть бути вказівками для будь-яких виконавчих дій, рішень (постанов) державного виконавця взагалі.

Акти державного виконавця від 12.01.2022 року (т.с. 3 а.с. 33) на підставі листа третьої особи чи від 20.07.2022 року зі слів заінтересованої особи - стягувача не є належним підтвердженням виконання чи невиконання боржником вищезазначеного рішення суду у цій справі.

Крім цього, апеляційним судом встановлено, що боржник ПрАТ «ЗТР» наполягає на повному виконанні рішення у цій справі щодо надання інформації та доступу до робочого місця тертій особі - Головному управлінню Держпраці у Запорізькій області (відзив на апеляційну скаргу т.с. 3 а.с. 97-123), стягувач ОСОБА_1 у судовому засіданні в апеляційному суді заперечував виконання рішення боржником, а третя особа Головне управління Держпраці у Запорізькій області у своєму листі від 16.09.2021 року № 08/03.2-10/9414 на ім`я ВДВС зазначало (т.с. 3 а.с. 21-23), що робоче місце, на якому працював ОСОБА_1 анульовано і в технологічному циклі більш не використовується; крім того, до його (Головного управління Держпраці у Запорізькій області) повноважень не входить проведення лабораторно-інструментальних досліджень умов на робочих місцях та проведення обстеження робочого місця для проведення розрахунку напруженості та важкості праці.

За таких обставин, державний виконавець чи учасники виконавчого провадження були не позбавлені права вирішувати питання про зміну способу та порядку виконання вищезазначеного рішення суду у цій справі чи визнання виконавчого листа таким, що не підлягає в частині тощо.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги апелянта.

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, хоча які й були додані апелянтом до його апеляційної скарг (т.с. 3 а.с. 9-23), проте, які вже наявні у матеріалах цієї справи (т.с. 3 а.с. 9-19), та були предметом дослідження та, відповідно, оцінки, у цій справі судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, з якою погоджується апеляційний суд.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, ухвала суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, є законною та обґрунтованою, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови апелянту у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2022 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, залишити без змін.

В іншій частині ухвала суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалась і апеляційним судом не переглядалась.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 07.11.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Онищенко Е.А.Подліянова Г.С.