СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2476/13-ц

пр. № 2/759/90/22

04 жовтня 2022 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - П`ятничук І.В.,

за участю секретаря - Марус А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Південкомбанк», ОСОБА_3 про виключення майна з акту опису та арешту,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі 19.02.2013 року звернулись до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Південкомбанк», ОСОБА_3 про виключення майна з акту опису та арешту, яким просять виключити з акту опису та арешту 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 та 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.06.1993 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Жовтневого району м. Києва, актовий запис № 877. 07.11.1997 року ОСОБА_3 було придбано однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу. Зазначили, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.07.2010 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь ПАТ КБ «Південкомбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 20000,00 доларів США, яке ОСОБА_3 в добровільному порядку виконано не було. 19.10.2010 року ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва було складено акт опису та арешту спірної квартири, що придбана за час перебування у шлюбі. Зазначили, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.11.2012 року у справі № 2608/1789/12 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності подружжя, було затверджено мирову угоду, відповідно до якої за ОСОБА_4 визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину кварттри АДРЕСА_3 . А тому у відповідності до статей 319, 391 ЦК України ст. 47 Конституції України просили задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 01.03.2013 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 21.10.2019 року в зв`язку зі смертю позивача ОСОБА_4 було замінено позивача ОСОБА_4 на її правонаступників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В судове засідання позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заперечення, якими просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Треті особи Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Південкомбанк» та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, відзив на позов не подали.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Згідно статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином порушене право власника підлягає захисту шляхом звільнення з-під арешту спірного майна.

Частиною 1ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.ч.1,2ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07.11.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Щербаковим В.З. (т. 1 а.с. 5-6).

Як зазначають позивачі у своєму позові, що також встановлено у судовому засіданні, позивачу ОСОБА_5 на праві власності належить 1/4 частина спірної квартири АДРЕСА_3 на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 12.11.2012 року ( т. 1 а.с. 12).

Крім того, покійній ОСОБА_4 на праві власності належала 1/2 частина спірної квартири АДРЕСА_3 .

Вищевказана ухвала ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.09.2013 року була скасована та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 1 а.с. 59-61).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.07.2016 року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя у цивільній справі № 2608/1789/12 було залишено без розгляду (т. 1 а.с. 77).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.07.2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» заборгованість за кредитним договором № 05-03К від 14.07.2003 р. в розмірі 4000,00 доларів США, що в еквіваленті становить 31680,00 грн., судові витрати в сумі 316,80 грн.; стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» заборгованість за кредитним договором №05-03К від 14.07.2003 року в розмірі 9502,84 доларів США, що в еквіваленті становить 75310,01 грн., судові витрати в сумі 758,83 грн., а всього 76068,84 грн. (т. 1 а.с. 45-47).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 05.07.2010 року до ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві надійшов виконавчий лист № 2-835-1 виданий Святошинським районним судом м. Києва 12.07.2006 року про стягнення з ОСОБА_3 боргу у розмірі 18150,00 грн. на користь ОСОБА_8

07.07.2010 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконання виконавчого документа - виконавчого листа № 2-835-1 виданого Святошинським районним судом м. Києва 12.07.2006 року.

19.10.2010 року державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Черепинчук Я.А. було складено акт опису й арешту майна при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-835-1 виданого 12.07.2006 року, відповідно до якого було описано і накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 8-11).

Правилами ч. 3 ст.12ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в Постанові №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», і з системного аналізу норм закону, що регулюють захист права власності чи іншого речового права від порушень, зокрема питання щодо звільнення майна з-під арешту, накладеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження, існує два способи здійснення такого права: 1) на рішення та дії державного виконавця стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства (наприклад адміністративного судочинства); 2) особою, яка володіє на підставі закону чи договору майном чи речовим правом на майно, і яка не є стороною виконавчого провадження, подається позов про зняття арешту з майна. Причому відповідачами в справі за позовом про зняття арешту (звільнення майна з-під арешту) є боржник і особа, в інтересах якої накладено арешт на майно; а як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби; на позовні вимоги про зняття арешту з майна поширюється трирічний строк позовної давності, перебіг якого починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про арешт майна.

Так, ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві не може бути відповідачем у даній справі, у зв`язку з тим, що дії державного виконавця у судовому порядку не оскаржувались, а значить є правомірними (якщо не встановлено протилежне).

У разі звернення до суду з даним позовом про звільнення майна з-під арешту у якості захисту речового права від виниклого порушення (за статтями 387, 391, 396 ЦК України) позивач такий позов повинен пред`явити до особи (осіб), від прав та обов`язків яких залежить обсяг, зміна чи припинення його прав, тобто до стягувача, в інтересах якого накладено арешт і який у зв`язку з накладенням арешту набув певні права щодо арештованого майна (право задоволення вимоги за рахунок такого майна в порядку і в черзі, встановленій законом).

Оскільки ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві не є належним відповідачем, а також те, що позивачам не належить на праві власності спірна квартира, яку просять виключити з акту опису та арешту, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки в задоволенні позову судом відмовлено, то у відповідності до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору необхідно залишити за позивачами.

Керуючись ст.ст. 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 274-277, 279, 280-283, 352, 354-355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Південкомбанк», ОСОБА_3 про виключення майна з акту опису та арешту - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. П`ятничук