Ухвала

09 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 303/6945/21

провадження № 61-10800ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 листопада 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання договору постачання природного газу неукладеним та зобов`язання укласти індивідуальний договір, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» (далі - ТОВ «Закарпатгаз Збут»), третя особа - ОСОБА_2 , про визнання договору постачання природного газу неукладеним, зобов`язання укласти індивідуальний договір та відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності по Ѕ частині кожному належить домоволодіння загальною площею 138,50 кв. м, житловою площею 71,00 кв. м, яке складається із двох окремих житлових будинків, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою є зареєстрованими та проживають: ОСОБА_1 , його колишня дружина ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї від 25 вересня 2017 року № 6952, виданою Центром надання адміністративних послуг.

У 2009 році шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, після чого остання залишилася проживати в одноповерховому житловому будинку під літ. «А», загальною площею 49,20 кв. м, а він у житловому будинку під літ. «З», загальною площею 89,30 кв. м.

Зазначав, що особовий рахунок з оплати послуг з газопостачання з жовтня 2017 року оформлено на нього, а тому він змушений оплачувати рахунки за спожитий газ як за себе, так і іншої, чужої для нього сім`ї. Прохання переоформити особовий рахунок з оплати за спожитий природний газ відповідач ігнорує. Позивач вважав, що поділ особових рахунків, згідно з порядком користування житловими будинками, який склався, не порушить прав та обов`язків співвласниці, оскільки на вказаних будинках установлено окремі газові лічильники.

Пуск природного газу до його будинку здійснено у 2011 році, а ОСОБА_2 із своєю сім`єю підключилася у 2019 році, без погодження з ним, і зараз користується послугами з газопостачання за його рахунок.

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 укладений індивідуальний типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання, підписаний спільно відповідачем та оператором ГРМ, на підставі якого та вказаного в ньому особового рахунку № НОМЕР_1 обидві послуги (розподіл газу і постачання) оплачувались ним за розрахунковою книжкою до кінця 2019 року.

Після газифікації будинку під літ. «А» під видом «реконструкції» оператор ГРМ позбавив його особового рахунку та змусив сплачувати за виготовленими ним рахунками за обох споживачів як одну сім`ю, тим самим свавільно змінив обраний ним спосіб оплати.

Вказував, що опалення будинку під літ. «А» включено із суттєвим порушенням пункту 1 розділу III «Правил постачання природного газу» - за відсутності договору розподілу на домоволодіння, а тому на його вимогу щодо відповідальності обох споживачів за безпеку газокористування, оператор ГРМ виготовив і надав йому договір з розподілу природного газу за підписами обох споживачів. Проте цей договір не відповідає усім суттєвим умовам Типового договору розподілу, оскільки не були виготовлені та не були надані акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін (пункт 12.7) та заява-приєднання з персоніфікованими даними об`єктів і обсягами розподілу газу, визначеного для кожного споживача окремо. Отже, ні безпекова відповідальність, ні об`єми індивідуального споживання залишилися не врегульованими, а тому потреба укладення індивідуальних договорів є гостро необхідною.

Відмовившись в односторонньому порядку від договору 2015 pоку відповідач порушив усі його суттєві умови та проігнорував вимогу пункту 11.4 Типового договору постачання газу, яка забороняє постачальнику газу з покладеними на нього спеціальними обов`язками розірвання договору постачання в односторонньому порядку за відсутності законних підстав. Голослівно стверджуючи про наявність «спільного» договору постачання, відповідач ігнорує особливу умову (вимогу) щодо укладення одного договору з двома співвласниками, визначену в пункті 11.6: «У разі якщо об`єкт споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві-приєднанні». А тому відсутність належного доручення про передачу співвласницею ОСОБА_2 своїх прав/обов`язків йому та його згоди на їх виконання, мала бути обов`язково зафіксована підписами у заяві-приєднанні.

У примітках заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам указано, що за наявності іншого співвласника об`єкта споживача або за відсутності у споживача документа, яким власник (співвласник) об`єкта уповноважує його на укладання договору, заява-приєднання додатково має містити погоджувальний підпис такого власника (співвласника).

Згідно з пунктами 4, 5.2. Типового договору споживач зобов`язаний обережно поводитися з газовими приладами і пристроями та використовувати отриманий природний газ виключно для власних побутових потреб. Займані ним і ОСОБА_2 будинки відгороджені, що виключає взаємний до них доступ та виконання відповідних обов`язків з правил безпеки.

Наголошував і на те, що з 2017 року він неодноразово звертався до відповідача з проханням укласти індивідуальний договір. Відмову відповідача з вимогами до поділу майна та зміни поштової адреси вважає порушенням загальних засад цивільного законодавства.

Оскільки відповідач не визнає та не дотримується всіх умов Типового договору, він уважає твердження про наявність «спільного» договору безпідставними, а договір не укладеним.

Посилаючись на наведені обставини позивач просив: визнати договір постачання природного газу споживачам-співвласникам домоволодіння по АДРЕСА_1 згідно форми і всіх умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам - неукладеним; зобов`язати ТОВ «Закарпатгаз Збут» укласти з ним індивідуальний договір постачання до його житла природного газу на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам за окремим особовим рахунком, згідно з обраним ним способом розрахунків і оплати послуг; стягнути з ТОВ «Закарпатгаз Збут» на його користь 5 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 листопада 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено у розмірі з 01 січня 2022 року (на час подання касаційної скарги) - 2 481,00 грн.

Предметом спору у цій справі є вимога немайнового характеру, зокрема, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, яка не представляє складності у зв`язку зі сталістю законодавства та судової практики.

Відтак, справа є справою незначної складності і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Крім того, ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 вересня 2021 року, справу віднесено до категорії малозначних, відтак застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга не містить.

Посилання ОСОБА_1 на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження не заслуговують на увагу, оскільки з указаних підстав підлягають оскарженню рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, зокрема у малозначних справах. Тобто такі доводи є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Верховний Суд зауважує, що обґрунтування касаційної скарги підставами, передбаченими частиною другою статті 389 ЦПК України, не звільняє заявника від обов`язку, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтувати підстави перегляду в касаційному порядку судових рішень у малозначних справах.

Верховний Суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), який вказував, що умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 листопада 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання договору постачання природного газу неукладеним та зобов`язання укласти індивідуальний договір, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак