Справа № 462/335/19 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/1235/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.

секретаря Бадівської О.О.

за участю: представника АТ СК «Скарбниця» - Манькута А.Ю.,

представників ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства Акціонерна Страхова Компанія «Скарбниця» на рішення Галицького районного суду міста Львова від 09 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Акціонерна Страхова Компанія «Скарбниця», за участю третьої особи: ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПрАТ АСК «Скарбниця», за участю третьої особи: ОСОБА_4 , про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, в якому з урахуванням заяви від 28.09.2020 про уточнення та збільшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь 189 592, 20 грн., в тому числі невиплаченої суми страхового відшкодування 100 000, 00 грн., пені 71 520,50 грн., інфляційні втрати 10 756, 70 грн., три проценти річних 7315, 00 грн., а також 100 000, 00 грн. моральної шкоди, 15 000, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 26 грудня 2017 року близько 08 год. 25 хв. на відрізку автодороги Львів-Пустомити-Меденичі, поблизу с. Наварія Пустомитівського району Львівської області сталася ДТП, в результаті якої його автомобіль марки «Судзукі SX-4», номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 , декілька разів перекинувся і зазнав значних технічних пошкоджень. 16 січня 2018 року Пустомитівським районним судом Львівської області винним у вчиненні ДТП визнано водія автомобіля «Рено Мастер», номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_4 , якого за порушення вимог п.п. 2.3 Б, 12.1, 13.1 ПДР притягнено до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП у вигляді штрафу. Дана постанова не оскаржувалась і набрала законної сили. 17 січня 2018 року, оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 була застрахована в ПрАТ АСК «Скарбниця», ОСОБА_1 було подано до страховика заяву про виплату страхового відшкодування та усі необхідні документи для визнання випадку страховим та для визначення розміру страхового відшкодування. На підставі поданої заяви, доданих до неї документів та огляду автомобіля експертом, між позивачем і відповідачем було погоджено та встановлено розмір збитків, завданих автомобілю ОСОБА_1 внаслідок ДТП, та визначено розмір страхового відшкодування в розмірі 100 000, 00 грн. Згідно норм чинного законодавства крайній строк виплати страхового відшкодування припадав на 16.04.2018 року. Проте на даний момент виплату визначеного розміру страхового відшкодування відповідач не здійснив. З метою досудового врегулювання спору 19 березня 2018 року та 23 квітня 2018 року ОСОБА_1 зверталась з письмовими запитами до відповідача з проханням надати інформацію про причини невиплати в строк страхового відшкодування та надання страхової справи для ознайомлення. Проте станом на день подання позовної заяви відповідач не надав матеріали страхової справи та уникає роз`яснення причини її ненадання та несвоєчасної виплати страхової суми. З врахуванням недобросовісної поведінки відповідача 21.04.2018 року та 03.01.2019 року на адресу страховика позивачем були направлені вимоги про виплату всієї простроченої суми страхового відшкодування з урахуванням пені, інфляційних втрат за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, однак страховик на них жодним чином не відреагував.

На момент подачі позовної заяви інфляційні втрати за період прострочення виплати з 16 квітня 2018 року по 10 січня 2019 року складають 5 182,35 грн., а сума трьох процентів річних від простроченої суми становить 2 211 грн.

Крім того позивачка зазначає, що їй завдано маральну шкоду, яка полягає у психічних переживаннях, які вона перенесла під час і після ДТП, та у душевних стражданнях, яких вона з сім`єю зазнали у зв`язку із пошкодженням автомобіля. Відповідачем також було написано заяву про нібито вчинення ОСОБА_1 шахрайських дій з метою незаконного отримання страхового відшкодування, за якою Пустомитівським ВП Г`У НП у Львівській області у квітні 2018 року було відкрито кримінальне провадження, в рамках якого її було піддано процедурі викликів в поліцію, пояснень, допитів, у зв`язку з чим вона була знову змушена переживати події ДТП. Кримінальне провадження було закрито, однак наведеними діями відповідача було спричинено нервові переживання і душевні страждання позивачці, скомпрометовано її в очах багаточисленних пацієнтів та завдано значної шкоди її честі, гідності і діловій репутації. Все наведене призвело до виникнення у ОСОБА_1 хронічного депресивного і роздратованого стану та постійної нервової і психологічної напруги. Вказує, що їй завдано значної моральної шкоди, яку вона оцінює в 100 000,00 гривень.

На підставі наведеного просила задовольнити її позов.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 09 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Акціонерна Страхова Компанія «Скарбниця» на користь ОСОБА_1 189 592, 20 грн. майнової шкоди, в тому числі невиплаченої суми страхового відшкодування 100 000, 00 грн., пені 71520, 50 грн., інфляційні витрати 10756, 70 грн., три проценти річних 7315, 00 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Акціонерна Страхова Компанія «Скарбниця» на користь ОСОБА_1 10 000, 00 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Акціонерна Страхова Компанія «Скарбниця» на користь ОСОБА_1 15000, 00 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення суду оскаржило Приватне акціонерне товариство Акціонерна Страхова Компанія «Скарбниця».

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що, постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції надав перевагу доказу позивача - постанові суду про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, хоча відповідачем надано інші докази (висновок експертизи, пояснення осіб, довідку з лікувальної установи, тощо), які в сукупності виключають сам факт наявності ДТП за участю іншої особи, зокрема ОСОБА_4 . Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами, які подаються стороною, за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. При цьому відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст. 110 ЦПК України). Більше того, відповідач неодноразово наголошував на наявність кримінального провадження за ст.190 КК України, за фактом «ДТП», в якому фігурують позивачка та ОСОБА_4 , однак наведені обставини не враховані судом першої інстанції при вирішенні спору по суті. Крім того, зазначає, що збільшення позовних вимог позивачем було подано 22.09.2020 року, не у порядку передбаченому ЦПК України (не до закінчення підготовчого засідання), тобто з пропущенням строку для подання таких. Незважаючи на це, судом першої інстанції в порушення ЦПК України прийнято заяву та в результаті задоволено збільшені позовні вимоги. В свою чергу ПрАТ АСК «Скарбниця» оцінивши свідчення учасників ДТП, враховуючи результати огляду місця ДТП та надані ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення із постановою суду, винесені на ОСОБА_4 , дійшли до висновку, що відносно компанії вчиняються шахрайські дії, вчинені у великих розмірах та за попередньою змовою, групою осіб. Вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що внаслідок ДТП відповідачем завдано позивачу моральну шкоду є необгрунтвоаним та таким, що не підтверджується належними доказами. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами та доповненнями, роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Отже, з аналізу наведених норм випливає, що право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди зі сторони відповідача у позивача не настало.

Просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник АТ СК «Скарбниця» - Манькут А.Ю. підтримав апеляційну скаргу, представники ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що згідно постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 січня 2018 року, 26 грудня 2017 року о 08 год. 25 хв. на 15 км.+800 м. автодороги Львів-Пустомити-Меденичі, Пустомитівського району, Львівської області, водій ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом марки «RENAULT MASTER» номерний знак НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не урахував дорожню обстановку, не дотримався бокового інтервалу, не був уважний, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «SUZUKI SX-4», номерний знак НОМЕР_1 , під час якого автомобілі отримали технічні пошкодження. ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення - штраф в розмірі 340, 00 грн. в доход держави.

Власником транспортного засобу марки «SUZUKI SX-4», номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_1 .

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент ДТП застрахована в ПрАТ АСК «Скарбниця».

ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ АСК «Скарбниця» з заявою про виплату страхового відшкодування.

22 травня 2018 року ПрАТ АСК «Скарбниця» надано відповідь на претензію ОСОБА_1 від 23 квітня 2018 року про виплату відшкодування у зв`язку з пошкодженням автомобіля «SUZUKI SX-4», номерний знак НОМЕР_1 , в якій зазначено, що відбувається слідством у кримінальному провадженні №0000182. Тому ПрАТ «АСК «Скарбниця» не може прокваліфікувати даний випадок як страховий до завершення слідства, саме тому розгляд заяви ОСОБА_1 зупинено.

18 березня 2019 року ПрАТ АСК «Скарбниця» надало відповідь на претензію ОСОБА_1 від 04 січня 2018 року про виплату відшкодування у зв`язку з пошкодженням автомобіля «SUZUKI SX-4», номерний знак НОМЕР_1 , з якої вбачається, що від слідчого СВ Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області надійшла відповідь на запит, де зазначено, що в рамках кримінального провадження 23 лютого 2018 року було призначено транспортно-трасологічну експертизу. Згідно даного висновку між автомобілями марки «SUZUKI SX-4», номерний знак НОМЕР_1 та «RENAULT MASTER» номерний знак НОМЕР_2 контакту не відбулось, тому вина ОСОБА_4 у вчиненні ДТП не доказана, оскільки досудове розслідування ще триває. Враховуючи наведене, ПрАТ АСК «Скарбниця» призупиняє розгляд даної справи до отримання рішення у кримінальному провадженні.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 01 лютого 2018 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ПрАТ «АСК «Скарбниця» про прийняття міри до учасників дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26 грудня 2017 року на автомобільній дорозі Львів-Пустомити, за участю автомобіля «SUZUKI SX-4», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та «RENAULT MASTER», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 .

Відповідно до висновку експерта №1107 за результатами проведення судової транспортно-трасологічної експертизи у кримінальному провадженні №0000182 від 23 березня 2018 року пошкодження правої бокової частини заднього бампера автомобіля «Рено Мастер», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті контакту з лівою боковою поверхнею автомобіля «Сузукі», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , не утворилися, тобто контакту між ними не було.

Постановою старшого слідчого СВ Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції Цундера І.В. від 11 квітня 2020 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000182 від 01 лютого 2018 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Згідно звіту № ФД-00129 вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу SUZUKI SX-4», номерний знак НОМЕР_1 вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу становить 298731, 75 грн.

Під час апеляційного розгляду додатково встановлено, що постановою старшого слідчого відділення ВП № 3 Львівського РУП № 2 ГУ НП у Львівській області Черкавського І.Б. від 12 липня 2022 року закрито кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДС за № 0002402 від 27 грудня 2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України. Постанова на час апеляційного перегляду не скасована.

З постанови убачається, що 07 грудня 2020 року прокурором прийнято рішення про об`єднання кримінальних проваджень за № 0000182 та № 0002402 із присвоєнням останнього номера.

Також досудовим розслідуванням встановлено, що 26 грудня 2017 року о 07 год. 53 хв. на автодорозі Львів-Пустомити-Меденичі, Пустомитівського району, Львівської області, відбулося зіткнення транспортних засобів марки «SUZUKI SX-4», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля марки «Мазда», реєстраційним номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_5 , тим самим підтверджено факт відсутності ДТП о 08 год. 25 хв. на цьому самому місці автодороги Львів-Пустомити-Меденичі, Пустомитівського району, Львівської області за участю керованого ОСОБА_1 транспортного засобу марки «SUZUKI SX-4», номерний знак НОМЕР_1 та транспортного засобу марки «RENAULT MASTER» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 , який притягнутий до адміністративної відповідальності за правопорушення, якого не вчиняв. Досудовим слідством також встановлено, що саме водій ОСОБА_1 в даній ДТП (за участю водія ОСОБА_5 ) порушила вимоги ПДР, а оскільки такі мають ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, вказана особа підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.

Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (статті 3 та 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Окрім інших дій осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), які передбачені статтею 33 Закону № 1961-IV, страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально (пункту 331.1. статті 331 Закону № 1961-IV).

За змістом пункту 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Страховик, керуючись нормами статті 36 Закону № 1961-IV приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) (абзац третій пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили (абзац четвертий пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV).

Випадки, коли шкода не відшкодовується визначено статтею 32, а підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) статтею 37 Закону № 1961-IV.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (стаття 89 ЦПК України).

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів, наявності сумнівів щодо їх достовірності суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок по доказуванню.

Частинами першою третьою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Згідно з частиною п`ятою цієї статті Кодексу обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема, фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику (пункти 1-3 частини четвертої статті 265 ЦПК України).

Мотивованість судового рішення - це відображення всіх мотивів та обґрунтувань судового рішення у його змісті.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вважав, що позивачем надано належні та допустимі докази, що підтверджують факт завдання майнової шкоди, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Однак, місцевий суд взагалі не навів мотивів відхилення аргументів відповідача, а також доказів, що їх підтверджують стосовно неучасті в ДТП його страхувальника ( ОСОБА_4 ), яка мала місце 26 грудня 2017 року, зокрема, висновку експерта, по експертизі проведеній в межах кримінального провадження, а також інших обставин, встановлених під час досудового розслідування цього кримінального провадження, що у свою чергу виключає настання страхового випадку, як передумови для виплати страхового відшкодування.

Також, зі змісту оскаржуваного рішення неможливо встановити, що суд дійшов висновку про те, що в результаті ДТП настав страховий випадок.

Встановивши під час апеляційного перегляду, що ДТП, яке мало місце 26 грудня 2017 року, та учасником якої була позивачка, проте таке відбулося без участі страхувальника відповідача, колегія суддів доходить висновку, що страховий випадок не настав, що виключає можливість виплати відповідачем страхового відшкодування позивачці у справі.

Оскільки відсутні підстави для задоволення основної вимоги (стягнення страхового відшкодування), не підлягають задоволенню і похідні вимоги (стягнення пені, інфляційних втрат, процентів річних та моральної шкоди), а також не підлягають стягненню з відповідача витрати на правову допомогу.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, або змінює рішення.

За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Акціонерна Страхова Компанія «Скарбниця» задовольнити.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 09 лютого 2021 року скасувати та увалити нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Акціонерна Страхова Компанія «Скарбниця», за участю третьої особи: ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено: 31.10.2022

Головуючий

Судді