Номер провадження: 22-ц/813/6973/22
Справа № 505/1469/21
Головуючий у першій інстанції Івінський О. О.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи: 505/1469/21

Номер провадження: 22-ц/813/6973/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Зеніної М.О.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач Приморська державна нотаріальна контора у місті Одеса,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса, про зобов`язання вчинити нотаріальну дію, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Івінського О.О. 17 березня 2022 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Котовського міськрайонного суду Одеської області з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить зобов`язати нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса видати свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів на підставі акта Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про проведені електронні торги від 04 травня 2017 року.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 09 березня 2017 року у системі електронних торгів арештованим майном було розміщено лот №205046 з реалізації нежитлових приміщень, загальною площею - 137,3 кв. м., за адресою - АДРЕСА_1 , що були предметом іпотеки. 10 квітня 2017 року відбулися торги щодо зазначеного лоту, в яких позивач взяв участь. Він був єдиним учасником та був визначений переможцем. 20 квітня 2017 року позивач сплатив вартість придбаного на аукціоні майна у сумі - 252 035,00 грн.. 04 травня 2017 року головним державним виконавцем Подільського міжрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області Баланюк М.В. був складний та в.о. начальником зазначеного відділу Яворським Г.В. затверджений акт про проведені електронні торги. Результати прилюдних торгів оскаржені не були.

З метою отримання свідоцтва про придбання майна, позивач звернувся з відповідною заявою до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса, до якої долучив, зазначений акт. Проте, листом від 19 квітня 2021 року за вих. №239к/02-27 за підписом державного нотаріуса Шевцевої О.В. нотаріальна контора повідомила про неможливість прийняття остаточного рішення за заявою ОСОБА_1 , у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин щодо чинності рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18.11.2014 року у справі №505/3470/14-ц, на підставі якого було видано виконавчий лист та у подальшому проведено торги. Свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів позивачу видано не було (а. с. 1 3).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

Приморська державна нотаріальна контора у місті Одеса правом надання відзиву на позов не скористалась. Відзиву на позов матеріали справи не містять.

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2022 року відмовлено у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1 ..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18.11.2014 року у справі №505/3470/14-ц знаходиться на розгляді Верховного Суду. Підтверджень про результати розгляду касаційної скарги Верховним Судом сторонами суду не надано. Відтак, інформація щодо її розгляду та прийнятого рішення відсутня.

Згідно ч. ч. 1, 2 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

3гідно п. 2 Глави 7 розділу I Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні; за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Таким чином, з врахуванням наведеного, правові підстави для видачі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів відсутні. Тому, державний нотаріус Шевцова О.В. при написанні відповіді про відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні діяла в межах своїх повноважень та з дотриманням вимог ЦПК України, Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 та була позбавлена можливості вийти за межі вимог норм чинного законодавства, якими користується нотаріус при вчиненні нотаріальних дій при видачі свідоцтв про право на майно, а протилежні доводи відповідача є неспроможними та необґрунтованими.

Відтак, зупинення відповідачем вчинення нотаріальної дії до отримання необхідних відомостей та з`ясування питання чинності рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18.11.2014 року, справа №505/3470/14-ц, не є відмовою у видачі свідоцтва на нерухоме майно придбане з прилюдних торгів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що звернення позивача до суду є передчасним, оскільки державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Шевцева О.В. не відмовляла останньому у видачі свідоцтва на нерухоме майно, придбане з прилюдних торгів, а лише зупинила вчинення нотаріальної дії, відповідно до п. 2 Глави 7 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, до отримання необхідних відомостей та з`ясування питання чинності рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18.11.2014 року, справа №505/3470/14-ц.

Виходячи з зазначеного, суд дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки зупинення вчинення нотаріальної дії державним нотаріусом Шевцовою О.В. від 19.04.2021 року є законною, а вимога в частині зобов`язання видати свідоцтво про право власності на майно є необґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню (а. с. 24 - 26).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційні скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2022 року. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справ, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що: 1) нотаріальна контора не заперечувала проти позовних вимог, не наводила жодних аргументів на підтримку своєї позиції щодо нездійснення нотаріальної дії, про яку просив позивач. Оскільки відповідач не заперечував проти позовних вимог і не аргументував свою правову позицію, ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову є порушенням принципу змагальності сторін, тобто є порушенням процесуального права; 2) єдиним документом, який є обов`язковий для подання нотаріусу для отримання свідоцтва є - копія акта про реалізацію предмета іпотеки, оформленого згідно з вимогами пункту 3.4 глави 12 розділу II Порядку. Ані Закон України «Про нотаріат», ані Порядок не уповноважують і не зобов`язують нотаріуса під час видачі свідоцтва з`ясовувати будь-які питання щодо чинності судового рішення, у межах виконання якого відбулися торги. Відповідальність за дотримання процесуального порядку виконання судового рішення (зокрема, перевірки того, чи дійсно рішення набуло законної сили), належить до компетенції органу виконавчої служби, а не нотаріуса. У даній справі орган виконавчої служби, видавши позивачеві акт про проведені електронні торги, засвідчив, що належний процесуальний порядок виконання судового рішення був дотриманий. Матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, що результати торгів, акт виконавчої служби чи дії державного виконавця були оскаржені будь-якими особами і визнані протиправними; 3) подальше оскарження судового рішення, у межах виконання якого відбулися торги, після завершення таких торгів, не впливає на їх чинність. Зокрема, жодною нормою законодавства не передбачено «автоматичного» скасування результатів торгів у разі скасування відповідного судового рішення вже після їх проведення. Натомість, питання щодо подальшої долі реалізованого майна має вирішуватися в межах окремого судового провадження або у порядку повороту виконання судового рішення за заявою заінтересованої особи; 4) з огляду на вищевикладені фактичні обставини справи нотаріальна контора вийшла за межі своєї компетенції, з`ясовуючи питання про чинність судового рішення, у межах виконання якого відбулися торги, що не передбачено жодною нормою законодавства. Нотаріальна контора не довела надходження до неї жодних заяв, які б могли бути підставою для зупинення вчинення нотаріальної дії на підставі статті 42 Закону України «Про нотаріат», не довела направлення нею запитів, що могли б бути підставою для зупинення вчинення нотаріальної дії, на підставі статті 46 Закону України «Про нотаріат» (а. с. 31 - 35).

2.6 Узагальнені доводи позивача в апеляційному суді

Приморська державна нотаріальна контора у місті Одеса правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась. Відзив на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.05.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2022 року(а. с. 42 - 42 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.05.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2022 рокупризначено до розгляду (а. с. 47).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.10.2022 року визначено розгляд справи 13.10.2022 року провести в режимі відеоконференції.

Учасники справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції участі не взяли. Про дату, час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. Про причини неявки у судове засідання не повідомили. Заяв, клопотань не надали.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Державним підприємством «СЕТАМ» 10 квітня 2017 року були проведені електронні торги з реалізації предмета іпотеки - нежитлового приміщення, загальною площею - 137,3 кв. м., за адресою - АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу державного підприємства «СЕТАМ» №248981 переможцем вказаних електронних торгів став - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Актом про проведені електроні торги від 04.05.2017 року, складеним головним державним виконавцем Подільського міжрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області Баланюк М.В. та затвердженим в.о. начальником зазначеного відділу Яворським Г.В., підтверджується, що примусова реалізація вказаного майна відбулась відповідно до ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», у результаті примусового стягнення з метою виконання виконавчого провадження №46650453 (виконавчий лист №505/3470/14-ц виданий 16.01.2015 Котовським міськрайонним судом Одеської області про звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю у складі кам`яної будівлі, пральні, площею - 137,3 кв. м., яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 , згідно з договором резервування місця розташування об`єкту №261 від 12.11.2007 та на підставі договору дарування ВКІ №669960 №1516 від 15.04.2008 виданого приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Сівун Ф.Й., зареєстрованого в КП «Котовське міськрайонне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в книзі №6, запис 664 реєстраційний номер 21707569, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18587213 виданий 21.04.2008 виданий КП «Котовське міськрайонне бюро технічної інвентаризації» та РОН є власністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

19 квітня 2021 року за вих. №239к/02-27 державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Шевцевою О.В. було повідомлено про неможливість прийняття остаточного рішення за заявою ОСОБА_1 у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин щодо чинності рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18.11.2014 у справі №505/3470/14-ц, на підставі якого було видано виконавчий лист та здійснено примусове виконання, а саме звернено стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю у складі кам`яної будівлі, пральні, площею - 137,3 кв. м., яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи свій лист, нотаріус у вказаному повідомленні посилалась на те, що 18.11.2014 рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області, справа №505/3470/14-ц, позов АТ «Державний ощадний банк України» про стягнення заборгованості задоволено. При примусовому виконанні виконавчого провадження №46650453 звернено стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю у складі кам`яної будівлі, пральні, площею - 137,3 кв. м., яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 28 січня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано, та ухвалене нове про відмову в задоволенні позову.

Разом з тим, Приморською державною нотаріальною конторою у місті Одеса, встановлено, що 23 березня 2020 року Верховним Судом у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду проголошено Ухвалу про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «Державний ощадний банк України» по справі №505/3470/14-ц та встановлення строку для надання сторонам права подання відзивів на касаційну скаргу у строк до 21 квітня 2020 року. Згідно інформації Єдиного державного реєстру судових рішень, інформація щодо розгляду та прийнятого рішення по справі №505/3470/14-ц відсутня.

Між сторонами виникли правовідносини щодо зобов`язання вчинити нотаріальну дію.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків про безпідставність позову ОСОБА_1 .

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат» та глави 13 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії, або є підозра в тому, що ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у її статуті чи положенні, або виходить за межі її діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; в інших випадках, передбачених Законом.

Згідно з частинами другою, четвертою статті 72 Закону України «Про нотаріат» та п.п. 3.7 глави 12 розділу IІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) придбання нерухомого майна, яке було предметом застави (іпотеки), оформлюється нотаріусом за місцезнаходження цього нерухомого майна шляхом видачі набувачу свідоцтва про придбання нерухомого майна.

Свідоцтво про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки, видається нотаріусом на підставі копії складеного державним виконавцем акта про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого начальником (заступником начальника) органу державної виконавчої служби.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальних дій. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження.

Вчинення нотаріальної дії може бути відкладене в разі необхідності витребування додаткових відомостей або документів від фізичних та юридичних осіб чи направлення документів на експертизу, а також якщо відповідно до закону нотаріус повинен упевнитись у відсутності в зацікавлених осіб заперечень проти вчинення цієї дії. (Відповідно до положень ст. 42 Закону України «Про нотаріат», глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5.

Встановлено, що у випадку по даній справі мало місце саме зупинення/відкладення відповідачем вчинення нотаріальної дії до отримання необхідних відомостей та з`ясування питання чинності рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18.11.2014 року, справа №505/3470/14-ц, що не є відмовою у видачі свідоцтва на нерухоме майно придбане з прилюдних торгів.

Згідно зі статтею 50 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 473/1878/19 (провадження № 61-20469сво19) зазначено, що: «тлумачення статті 50 Закону України «Про нотаріат» свідчить, що слід розмежовувати оскарження: 1) нотаріальної дії, 2) відмови у вчиненні нотаріальної дії; 3) нотаріального акта.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2018 року у справі № 754/16825/15-ц (провадження № 61-3156св18) викладено висновок, що суд не може зобов`язати нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат».

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 161/9939/17 (провадження

№ 61-40053св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд не може зобов`язувати нотаріуса вчиняти дії щодо вирішення питань, які безпосередньо належать до його компетенції.

Вищевказана правова позиція є відображенням правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 548/562/18.

Тому, місцевий суд дійшов до вірного висновку про те, що у задоволенні вищевказаних позовних вимог про зобов`язання державного нотаріуса видати свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів слід відмовити.

Таким чином, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, а тому вони на увагу апеляційного суду не заслуговують.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є недоведеною, а тому її необхідно залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе