печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.,

при секретарі судового засідання - Луста В.І.,

за участю представника позивача Ляшенко А.В.

представника відповідача Георгієва С.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Український центр «Безпека», про визнання незаконним наказу, його скасування та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

23.10.2020р. позивачка звернулась до суду з позовом про визнання дій дискримінаційними, визнання незаконним та скасування наказу про оголошення догани, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається на те, що з 30.09.2019 року була призначена на посаду начальника відділу державних цільових програм Державного підприємства «Український центр «Безпека». 14.01.2020 року на підставі наказу Міністерства економіки, торгівлі і сільського господарства України № 6-п, було звільнено директора підприємства ОСОБА_4 . Виконуючим обов`язки директора ДП «Безпека» було призначено ОСОБА_5 . Починаючи з лютого 2020 року, ОСОБА_5 почав вчиняти дискримінаційні дії по відношенню до позивача.

10.07.2020 року, в останній робочий день перед щорічною черговою відпусткою (тривалістю 14 календарних днів), ОСОБА_3 був наданий на ознайомлення акт службового розслідування.

З тексту акту випливає, що ОСОБА_3 , діючи свідомо та з безпосереднім умислом, не виконала своїх посадових обов`язків, а саме:1) не виконала розпорядження керівництва, надавши лише перелік назв підприємств, навіть без зазначення кодів ЄДРПОУ;2) повідомила керівництву недостовірну інформацію (в частині ненадання їй матеріалів у оголошений нею термін); 3) під виглядом вжиття заходів забезпечення охорони державної таємниці на підприємстві намагалась узурпувати повноваження керівника підприємства.Саме тому комісія вважала за доцільне: 1) накласти на ОСОБА_3 дисциплінарне стягнення у вигляді догани зі зняттям

100% премії; 2) поставити ОСОБА_3 новий термін виконання зазначеного завдання у формі

таблиці, відображеної у додатку 10 до акту - три робочих дні з дати ознайомлення з актом (нагадуємо, що з 10.07.2020 року - була п`ятниця, останній робочий день ОСОБА_3 перед щорічною основною відпусткою, яка мала тривати з 13.07.2020 року по 27.07.2020 року); 3) оголосити строк ознайомлення ОСОБА_3 з актом 10.07.220 року о 10 год. 00 хв. У приміщенні ДП «Безпека». Під час ознайомлення з актом та додатками до нього ОСОБА_3 побачила наступне:1) з 4-х членів комісії акт був підписаний ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,двоє членів комісії - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 відмовились від підписання акта та склали окремі думки (до речі, при ознайомленні з актом окремі думки до акту додані не були всупереч ч. 5 п. 8 Постанови № 950); 2) Додаток 10 у акті був відсутній. Коли ОСОБА_3 зауважила щодо цієї обставини, ОСОБА_7 почав підсовувати акруші та робити дописи на них, зазначаючи, що це і є додаток 10. Крім того, всупереч ч. 4 п. 9 Постанови № 950, ОСОБА_3 не дали можливості письмово висловити свої зауваження, які мали би стати додатком до акту. Також ОСОБА_3 не була повідомлена про право на розгляд акту у її присутності, що передбачено п. 10 Постанови № 950. За результатами розгляду акта службового розслідування 24.07.2020 року було кладено наказ ДП «Безпека» № 18-вд «Про оголошення догани ОСОБА_3 », відповідно до якого: ОСОБА_3 оголошено догану за порушення п. 4.1., 4.2. посадової інструкції, а саме: неналежне виконання своїх посадових обов`язків та недостовірність інформації,

наданої керівнику. ОСОБА_3 визначено новий термін для виконання раніше встановленого

завдання згідно додатку № 10а, протягом трьох робочих днів з дати ознайомлення з наказом .В той же час, у момент надання доручення ОСОБА_3 їй не була надана жодна таблиця з переліком запитуваної інформації, вона не додана до службової записки, щодо неї в.о. директора не повідомив під час здійснення аудіозапису.Про таблицю ОСОБА_3 дізналась лише тоді, коли продивлялась додатки до акту.

Такими діями позивач вважає: незаповнення відповідачем штату працівників відділу виконання державних цільових програм, в зв`язку з чим позивачка вимушена була самостійно виконувати роботу цілого відділу, який передбачав чотири штатних одиниці; незакупівлю відповідачем меблів для службового користування у відділ, який вона очолювала; прийняття на посаду помічника в.о. директора відповідача ОСОБА_10 , який на своєму сайті http://www.boss-consulting.in.ua/позиціонував себе як фахівець «з вирішення неприємних та незручних для керівника питань»; прийняття відповідачем рішення щодо видачі виключно позивачці документів з грифом секретності «Таємно» з письмового дозволу в.о. директора підприємства, а в подальшому - введення виключно для позивачки обов`язку по письмовому звітуванню за наслідками ознайомлення з секретними документами; скасування для позивачки тимчасової перепустки до Міністерства економіки, торгівлі і сільського господарства України, що ускладнило виконання обов`язків для позивачки; ненадання позивачці основної щорічної відпустки з 13.06.2020 по 24.06.2020 року та відпустки без збереження заробітної платні тривалістю два календарних дні (26 та 27 червня 2020 року); винесення догани від 24.07.2020 року; надання завдання за два дня опрацювати 423 аркуші документації, не дивлячись на фізичний стан позивачки; недопущення позивачки на робоче місце внаслідок введення Положення про організацію пропускного режиму та забезпечення безпеки роботи працівників ДП «Безпека», яким заборонявся допуск до приміщення працівників, які перебували у відпустці; неофіційне відсторонення позивачки від посади, коли на неї не розписувались жодні документи, в тому числі і за тими контрактами, які вона вела. Всі ці дії завдали позивачці моральних страждань. Тому звернулась до суду за захистом своїх прав та просить визнати дії дискримінаційними. Визнати незаконним та скасувати Наказ Державного підприємства «Український центр «Безпека» № 18-вд «Про оголошення догани ОСОБА_3 » від 24.07.2020 року. Стягнути з Державного підприємства «Український центр «Безпека» на користь моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. Представник позивача просила розглядати в відсутність, позов підтримала.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву проти позову заперечував, вказував на те , що жодних дискримінаційних дій по відношенню до позивачки не вчинялось, догана винесена згідно чинного законодавства України, моральна шкода не завдана. Просила розглядати в відсутність.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.02.2021р. відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.10.2021р. провадження по справі було прийнято суддею Остапчук Т.В. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.

Позивач з 30.09.2019р. була призначена на посаду начальника відділу виконання державних цільових програм ДП "Український центр «Безпека». За весь час роботи до позивача не застосовувались дисциплінарні стягнення.

09.06.2020 року завідувач науково-технічною лабораторією ОСОБА_6 надав в.о. директора підприємства службову записку про те, що в зв`язку з підготовкою відповіді на депутатське звернення ОСОБА_11 від 28.04.2020 року було підготовлено та надіслано лист від 12.05.2020 року №01-1842-05/20 до держпідприємств оборонно-промислового комплексу України, з якими укладені контракти щодо технічного переоснащення та капітального будівництва з проханням до 18.05.2020 року надати інформацію стосовно співвиконавців по контрактам до 20.05.2020 року. Підприємствами була надана інформація про співвиконавців за винятком ДП «ПХЗ», яке надало листа від 21.05.2020 року, в якому надані лише номери вихідних листів за контрактами.В зв`язку з цим на службовій записці ОСОБА_6 в.о. директора ДП «Безпека» була накладена резолюція: « ОСОБА_3 - підготувати інформацію стосовно ДП «ПХЗ» у строк до 12.06.2020 року, яку надати п. ОСОБА_12 (контроль)».

Жодних інших документів, які б роз`яснювали позивачу що саме входить у зміст поняття «інформація стосовно ДП «ПХЗ» відповідач ні позивачці, ні суду не надав.

12.06.2020 року службовою запискою № 1/63 ОСОБА_3 надала перелік співвиконавців ДП «ПХЗ».

18.06.2020р. в.о. директора ДП «Безпека» видав наказ № 19-од «Про проведення службового розслідування» для розслідування фактів неповного виконання ОСОБА_3 доручень керівництва (п. 1 наказу), керуючись Порядком проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 р. № 950 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13 вересня 2017 р. № 691) (надалі по тексту - Постанова № 950).

До складу комісії, відповідно до наказу, увійшли: ОСОБА_6 - завідувач науково-технічною лабораторією (який був виконавцем та готував відповідь на депутатський запит); ОСОБА_8 - заступник директора з технічних питань; ОСОБА_12 , радник директора (який був виконавцем та готував відповідь на запит ГУКЗЕ СБ України); ОСОБА_9 - заступник директора з виконання державних цільових програм.

За результатом проведеного службового розслідування було вирішено:

1) накласти на ОСОБА_3 дисциплінарне стягнення у вигляді догани зі зняттям 100% премії;

2) поставити ОСОБА_3 новий термін виконання зазначеного завдання у формі таблиці, відображеної у додатку 10 до акту - три робочих дні з дати ознайомлення з актом;

3) оголосити строк ознайомлення ОСОБА_3 з актом 10.07.220 року о 10 год. 00 хв. у приміщенні ДП «Безпека».

24.07.2020 року на підставі даного акту було винесено оскаржуваний наказ № 18-вд від 24.07.2020р. «Про оголошення догани ОСОБА_3 »

В обґрунтування позову позивачка посилається , що проведення даного службового розслідування проведено з численими порушеннями, а саме:до складу комісії увійшли працівники, які були особисто зацікавлені у результатах службового розслідування;рішення комісії не було одноголосним або прийнятим більшістю голосів (двоє з чотирьох членів комісії виклали окремі думки і відмовились від підписання акту), тобто голоси розділились порівну;строк на надання інформації був мінімальним для опрацювання такої кількості інформації, а роботодавець не організував на підприємстві бази обліку усіх контрактів, що укладаються співвиконавцями;всупереч ч. 4 п. 9 Постанови № 950, ОСОБА_3 не дали можливості письмово висловити свої зауваження, які мали би стати додатком до акту; ОСОБА_3 не була повідомлена про право на розгляд акту у її присутності, що передбачено п. 10 Постанови № 950;Відповідачу було надано конкретний перелік інформації, яку вона мала зазначити на виконання службової записки. Для особливої категорії осіб, зокрема, осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, законодавчо встановлений порядок притягнення до відповідальності і підстави для проведення службового розслідування. До зазначених у п. 1 Постанови № 950 випадків дії ОСОБА_3 не відносяться.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси

у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників

та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана.

Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Саме на роботодавця покладено обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2801цс15 зроблено правовий висновок про те, що пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Однак правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд приходить до висновку , що наказ № 18-вд від 24.07.2020р. не відповідає вимогам трудового законодавства, зокрема, у ньому не з`ясовано всіх обставин вчинення працівником дисциплінарного проступку, з 13.07.2020р. по 26.07.2020р. позивачка знаходилась в відпустці згідно наказу №31-в від 6.07.2020р. , підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди судом встановлено.

Позивач посилається на те, що у зв`язку з порушенням з боку відповідача його прав, їй була завдана моральна шкода, що полягає у приниженні честі та гідності, знущання з неї як з людини, ігноруванні її прав, втраті у зв`язку з цим престижу та ділової репутації серед працівників та знайомих, моральних переживаннях, ушкодження здоров`я на фоні ситуації що склалася, а також у порушенні стосунків з оточуючими людьми.

Ст. 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних права призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об`єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі.

Підставою для відшкодування моральної шкоди за ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

З урахуванням обставин справи, характеру та глибини душевних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, виходячи з принципу розумності та справедливості, вищезазначені обставини є підставою для відшкодування завданої Позивачу моральної шкоди в узагальненому вигляді в розмірі 2000 грн. з відповідача.

Крім того, 01.08.2022 року на адресу суду надійшло клопотання про відшкодування понесених судових витрат відповідача у розмірі 150000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, окрім іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідач проти задоволення даної заяви заперечив, зазначивши, що понесені витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені, а відповідно до інформації з мережі Інтернет, вартість таких спорів сягає від 6 000,00 до 20 000,00 грн.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Крім того, представником позивача ОСОБА_3 - адвокатом Ляшенко А.В. заявлено вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 150 000,00 грн. Вказані вимоги представника позивача підлягають задоволенню частково з урахуванням наступного.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України. За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У справі № 904/4507/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суди не врахували, що відповідна сума гонорару успіху, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат, не навели доводів та доказів нерозумності цих витрат, їх неспівмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява N 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). За наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява N 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З матеріалів справи вбачається, що правову допомогу позивачу надавала адвокат адвокатського бюро Анна Вадимівна Ляшенко, відповідно до договору про надання правничої допомоги №10/07/20 від 10.07.2020 року, додаткової угоди № 1 до вказаного договору, в якій сторони погодили, що розмір гонорару, який підлягає виплаті, становить 150 000,00 грн., відповідно до ордеру серії АА № 1224488 від 28 липня 2022 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4697. Як вбачається з акта надання послуг відповідно до договору про надання правої допомоги №10/07/20 від 10.07.2020 року, складеного 01 серпня 2022 року вартість наданих послуг адвокатом Ляшенко А.В. складає 150 000,00 грн..

Однак, представник позивача не навів доводів та доказів розумності цих витрат, їх співмірності зі складністю справи та її значенням для позивача. Враховуючи вимоги представника позивача щодо стягнення гонорару за надані послуги, загальна сума витрат на адвокатські послуги, складає 150 000,00 грн, що виходить за розумні межі визначення розміру гонорару адвоката у даній справі.

Враховуючи складність справи, встановлені обставини, час витрачений адвокатом на виконання та надання послуг (робіт), майновий стан відповідача, враховуючи стягнутий судовий збір з відповідача на користь позивача, додатково відшкодувати позивачу витрати на правову допомогу в розмірі 150 000,00 грн., не буде відповідати загальним засадам цивільного судочинства - засадам розумності та справедливості. Таким чином враховуючи положення чинного законодавства, практику Верховного Суду та ЄСПЛ, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правову допомогу, однак заявлена сума є непропорційною до складності справи та об`ємом наданих адвокатських послуг, а тому такі витрати підлягають зменшенню.

У даній справі адвокатом виконано наступне: підготовка, складання та подання адвокатського запиту; підготовка та складання позовної заяви та подання її за допомогою підсистеми «Електронний суд»; підготовка, складання та подання клопотання про прискорення розгляду справи від 11.01.2021; підготовка, складання та подання клопотання про прискорення розгляду справи від 13.01.2021; підготовка, складання та подання клопотання про прискорення розгляду справи від 27.01.2021; складання та подання клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (з попередньою відправленням клопотання відповідачу поштою); участь у судовому засіданні; підготовка та подання відзиву на позовну заяву (з попередньою відправленням відповідачу поштою); написання клопотання про витребування доказів; складання та подання клопотання про виклик свідків; участь у судовому засіданні; участь у судовому засіданні; участь в судовому засіданні; складання та направлення клопотання про відкладення розгляду справи; участь в судовому засіданні; складання та подання клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (з попередньою відправленням клопотання відповідачу; складання, подання клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та погодження часу ознайомлення з секретарем судового засідання; ознайомлення з матеріалами справи; участь в судовому засіданні; написання, подання заяви про розгляд справи без участі сторін; складання адвокатського запиту по пошуку квитанції про сплачений судовий збір отримувач АТ «Державний ощадний банк України»; складання адвокатського запиту по пошуку квитанції про сплачений судовий збір (отримувач Печерський районний суд м. Києва); загальний час проведених консультацій з клієнтом.

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що визначений гонорар у розмірі 150 000 грн є завищеним та не достатньо обґрунтованим.

Отже, з урахування вказаних обставин, суд приходить до висновку, що з Державного підприємства «Український центр «Безпека» на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Відповідно до ст..141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст. 139,147, 148, 149 КЗпП України,ст..ст. 12,13,77,79, 81,263,264 ЦПК України, суд, -100% премії; 2) поставити ОСОБА_3 новий термін виконання зазначеного завдання у формінаданої керівнику. ОСОБА_3 визначено новий термін для виконання раніше встановленого

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Державного підприємства «Український центр «Безпека», про визнання незаконним наказу, його скасування та відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати Наказ Державного підприємства «Український центр «Безпека» № 18-вд «Про оголошення догани ОСОБА_3 » від 24.07.2020 року.

Стягнути з Державного підприємства «Український центр «Безпека» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Український центр «Безпека» на користь ОСОБА_3 судові витрати (витрати на правничу правову допомогу) в розмірі 10 000,00 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Український центр «Безпека» на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Позивач ОСОБА_3 (

АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач Державне підприємство «Український центр «Безпека» (01014, м. Київ, бул. Дружби Народів, 38, ідентифікаційний код: 14315569)

Суддя Остапчук Т.В.