провадження №: 2/752/484/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2022 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Тетяна Леонідівна про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить стягнути з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 суму основного боргу у розмірі 8523,79 грн., суму індексу інфляції у розмірі 1783,90 грн., 3 % річних у розмірі 1016,63 грн., проценти на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 5018,01 грн., суму збитків у розмірі 383,84 грн., моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн; витрати, пов`язані з правовою допомогою у розмірі 9800,00 грн., а всього 36526,17 грн. та судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.09.2018 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Т.Л. було відкрите виконавче провадження ВП №57206239 на підставі виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. від 23.08.2018, зареєстрованого в реєстрі за №4415, щодо стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 92234,34 грн. У межах вказаного виконавчого провадження з карткового рахунку позивача, відритого у АТ «Райффайзен Банк Аваль», було стягнуто грошові кошти у розмірі 34803,26 грн. Разом з тим, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.03.2019 у справі 753/20302/18, яке набрало законної сили, виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. від 23.08.2018, зареєстрований в реєстрі за №4415, визнано таким, що не підлягає виконанню.

24.07.2019 відповідач в добровільному порядку перерахував на банківський рахунок позивача, відкритий в АТ «Універсал Банк», грошові кошти у розмірі 26279,47 грн.

Позивач вказує, що відповідач повернув йому грошові кошти не у повній мірі та зобов`язаний повернути йому безпідставно набуті кошти у розмірі 8523,79 грн. (34803,26 грн. - 26279,47 грн.) з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, 3% річних та проценти на рівні облікової ставки Національного банку України. Крім того, зазначає, що ним було понесено реальні збитки та моральну шкоду.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.08.2019 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження без повідомленням сторін.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.01.2020 замінено сторону відповідача у цивільній справі, а саме відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника АТ «Альфа-Банк» (ідентифікаційний код: 23494714; місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

15.06.2021 на адресу суду надійшли письмові пояснення, у яких відповідач АТ «Альфа-Банк» заперечив проти задоволення позову у повному обсязі та зазначив, що під час примусового виконання виконавчого напису на користь стягувача 03.01.2019 було перераховано грошові кошти у розмірі 26279,47 грн. Вказані грошові кошти банк добровільно повернув позивачеві 24.07.2019. Більше жодних грошових коштів на користь стягувача під час примусового виконання виконавчого напису перераховано не було.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами.

За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що 13.09.2018 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Т.Л. було відкрите виконавче провадження ВП №57206239 на підставі виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. від 23.08.2018, зареєстрованого в реєстрі за №4415, щодо стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 92234,34 грн.

У межах вказаного виконавчого провадження з карткового рахунку позивача, відритого у АТ «Райффайзен Банк Аваль», було стягнуто грошові кошти у розмірі 34803,26 грн., про що свідчить виписка по рахунку від 02.08.2019.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.03.2019 у справі 753/20302/18, яке набрало законної сили, виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. від 23.08.2018, зареєстрований в реєстрі за №4415, визнано таким, що не підлягає виконанню.

24.07.2019 відповідач в добровільному порядку перерахував на банківський рахунок позивача, відкритий в АТ «Універсал Банк», грошові кошти у розмірі 26279,47 грн., про що свідчить копія дубліката квитанції від 24.07.2019 №401288227.

Позивач вказує, що відповідач повернув йому грошові кошти не у повній мірі та зобов`язаний повернути йому безпідставно набуті кошти у розмірі 8523,79 грн. (34803,26 грн. - 26279,47 грн.) з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, 3% річних та проценти на рівні облікової ставки Національного банку України.

Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

При цьому, відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням доров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб для снування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Таким чином, із змісту наведеної норми випливає, що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: 1) набуття або збереження майна; 2) набуття або збереження за рахунок іншої особи; 3) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Майном, як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ст. 190 ЦК України).

За правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі № 6-3090цс15, згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, та якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондиційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Положення ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність становлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Суд приходить до висновку, що кондиція - позадоговірний збов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, оскільки виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. від 23.08.2018, зареєстрований в реєстрі за №4415, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.03.2019 у справі 753/20302/18 визнано таким, що не підлягає виконанню, підлягає застосування ст. 1212 ЦК України, а саме: в даному випадку відпала правова підстава для набуття відповідачем грошових коштів.

Так, 24.07.2019 відповідач в добровільному порядку перерахував на банківський рахунок позивача, відкритий в АТ «Універсал Банк», грошові кошти у розмірі 26279,47 грн., про що свідчить копія дубліката квитанції від 24.07.2019 №401288227.

Вказане також визнається сторонами та відповідно до приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Разом з цим, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 8523,79 грн. (34803,26 грн. - 26279,47 грн.), так як позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами у розумінні ст. ст. 76 - 80 ЦПК України, що вказані грошові кошти були перераховані саме відповідачу під час виконання виконавчого напису.

Як вбачається із постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Т.Л. від 18.10.2018 ВП №57206239 постановлено здійснити відрахування із доходів боржника у розмірі 20% відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів, єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у відповідності до ст. 68, 70 Закону України «Про виконавче провадження» на користь стягувача у першу чергу; витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 1500,00 грн. перерахувати за наступними реквізитами: отримувач Вольф Т.Л. , р/р НОМЕР_1 у ПАТ КБ «ПриватБанк» МФО 300711, код отримувача: НОМЕР_2; Основну винагороду приватного виконавця у розмірі 9223,43 грн. перерахувати за наступними реквізитами: отримувач Вольф Т.Л. , р/р НОМЕР_1 у ПАТ КБ «ПриватБанк» МФО 300711, код отримувача: НОМЕР_2; стягнення основної винагороди приватного виконавця здійснювати пропорційно у розмірі 10% до суми стягнення за виконавчим документом.

Положеннями ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

За вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Частиною 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Проте, позивачем не заявлено позовних вимог до приватного виконавця про стягнення коштів виконавчого провадження.

У зв`язку із викладеним, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 8523,79 грн.

З урахуванням безпідставності вимог про стягнення грошових коштів у розмірі 8523,79 грн. позовні вимоги про стягнення похідних платежів від основної суми задоволенню теж не підлягають.

У порядку ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Тетяна Леонідівна про стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Ю. Мазур