ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Хіль Л.М.,

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

секретар: Бродська В.О.,

за участі адвоката Чумак Р.В. який діє в інтересах ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Коваля Олександра Юрійовича на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2021 року, ухвалене у складі судді Латки І.П., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа державний реєстратор Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області Шеховцова Маргарита Євгенівна про скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Апеляційний суд заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом в якому просив скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , індексний номер 46779366 від 08 травня 2019 року, прийняте державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області Шеховцовою Маргаритою Євгенівною.

В обґрунтування позову вказував, що рішення державного реєстратора є таким, що порушує його майнові права, як власника, що засвідчено змістом нотаріально посвідченої письмової заяви ОСОБА_3 , згідно якої «грошові кошти в сумі 440000 грн за квартиру АДРЕСА_1 були отримані в повному обсязі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 безпосередньо від ОСОБА_2 в присутності ОСОБА_5 . Всім даним особам достеменно відомо, що фактичним покупцем даної квартири є він, який за власні грошові кошти купує цю квартиру для своїх неповнолітніх дітей».

Також, посилався на те, що відповідачем державному реєстратору не подавався оригінал технічного паспорту, який знаходиться у позивача, та не здійснювалась обов`язкова поточна технічна інвентаризація квартири.

Крім того, зазначав, що державна реєстрація спірної квартири проведена з порушенням п`ятиденного строку проведення реєстраційних дій.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа державний реєстратор Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області Шеховцова Маргарита Євгенівна про скасування рішення про державну реєстрацію права власності відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, які вжиті постановою Харківського апеляційного суду від 10 березня 2020 року у справі № 638/19379/19.

Скасовано заборону будь-якій особі вчиняти дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_1 .

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_6 який діє в інтересах ОСОБА_2 просив рішення місцевого суду скасувати з з підстав порушення норм процесуального та матеріального права та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Місцевим судом не було зупинено провадження у справі до вирішення іншої справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу та визнання ОСОБА_2 покупцем квартири, яка на його думку має суттєве значення для вирішення даної справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що обставини придбання спірної квартири підтверджується показами свідків.

Зазначає, що на його думку надано достатньо належних та допустимих доказів для задоволення позову.

Учасники судового процесу були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи.

В судовому засіданні ОСОБА_7 який діє в інтересах ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Від адвоката Коваля О.Ю. який діє в інтересах ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із воєнними діями.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційнйи суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

За правилами статті 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя в умовах воєнного стану не припиняється.

З огляду на викладені норми закону, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що 03 лютого 2010 року між ОСОБА_3 ОСОБА_4 , як прожавцями, та ОСОБА_5 , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу, відповідно до п. 1 якого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передають у власність на вигідних для себе умовах, а ОСОБА_5 приймає у власність на умовах купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 , та зобов`язується сплатити за неї обговорену суму грошей, що підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с. 5).

Відповідно до п. 3 вказаного договору продаж вчинено за 440000 грн, що станом на 03 лютого 2010 року є еквівалентом 55000 доларів США, з яких ОСОБА_4 отримав 240000 грн, що станом на 03 лютого 2010 року є еквівалентом 30000 доларів США, а ОСОБА_3 отримав 200000 грн, що станом на 03 лютого 2010 року є еквівалентом 25000 доларів США. Сторони підтверджують, що продаж за вказану ціну є дійсним наміром сторін, і не приховує інший порядок розрахунків. Сторонам роз`яснені правові наслідки приховування дійсної продажної ціни. Підписання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 цього договору свідчить про проведення з ними розрахунку в повному обсязі і відсутність з їхнього боку будь-яких претензій фінансового характеру до ОСОБА_5 .

Пунктом 11 зазначеного договору визначено, що сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов цього договору. Сторони свідчать, що вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, їм роз`яснено нотаріусом. Сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного або удаваного правочину, не укладено під впливом помилки, насильства чи збігу тяжких обставин, не визнані в установленому для такого порядку (повністю або частково) недієздатними, не перебувають у хворобливому стані, що перешкоджали усвідомленню при укладенні договору. Сторони не приховали фактів, які б могли мати істотні значення та були свідомо приховані ними (а.с. 5 об.).

В письмовій заяві ОСОБА_3 від 15 серпня 2015 року, посвідченій приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Скорбач Я.С., зазначено, що «03 лютого 2010 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу трикімнатної квартири АДРЕСА_1 . Дану квартиру було продано за 440000 грн, що станом на день продажу є еквівалентом 55000 доларів США. Вищезазначені грошові кошти були повністю отримані ОСОБА_3 , ОСОБА_4 під час оформлення та посвідчення цього договору купівлі-продажу безпосередньо від ОСОБА_2 . Під час готівкових розрахунків за вищевказану квартиру були ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 . Всім даним особам достеменно відомо, що фактичним покупцем даної квартири є ОСОБА_2 , який за власні грошові кошти купує цю квартиру для своїх дітей.

Враховуючи складність оформлення даної квартири на своїх неповнолітніх дітей, ОСОБА_2 за попередньою домовленістю зі своєю тещею ОСОБА_5 здійснив оформлення цієї квартири на неї як на покупця» (а.с. 6).

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2018 року у справі № 635/2263/15-ц в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Припинено право власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 . В цій частині рішення Харківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2018 року залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року (а.с. 68-76).

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08 травня 2019 року № 165954772 державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області Шеховцовою Маргаритою Євгенівною зареєстровано право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі постанови Харківського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року та рішення Харківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2018 року у справі № 635/2263/15-ц (а.с. 7).

З матеріалів справи вбачається, що згідно наданих письмових пояснень ОСОБА_8 від 08 липня 2019 року, адресованих Дзержинському районному суду м. Харкова, посвідчених приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Н.Ю., зазначено, що їй, дружині покійного ОСОБА_4 , достоменно відомо, що в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова знаходиться справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 ОСОБА_3 письмовими свідченнями засвідчує дійсність обставин отримання 03 лютого 2010 року її чоловіком ОСОБА_4 та ОСОБА_3 під час оформлення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 саме від ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 440000 грн, що станом на день продажу становило 55000 доларів США. Крім того, вказано, що сторонам договору купівлі-продажу було достеменно відомо, що фактичним покупцем даної квартири є ОСОБА_2 , який за власні грошові кошти купує цю квартиру для своїх дітей: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (а.с. 96).

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що він має право володіння, користування або розпорядження спірною квартирою, а том відсутні підстави вважати, що його права порушені.

Апеляційний суд вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи є ефективним обраний позивачем спосіб захисту порушеного права та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною другою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування.

Отже, право або інтерес особи, яка вважає себе власником нерухомого майна, може бути порушено внесенням до Державного реєстру прав відомостей про наявність права власності (користування) іншої особи.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначив, що рішення державного реєстратора є таким, що порушує його майнові права, як власника.

Своє право власності на спірну квартиру позивач обгрунтовував тим, що в нотаріально посвідченій письмовій заяві ОСОБА_3 , який є стороною (продавцем) договору купівлі-продажу вказаної квартири (як зазначалось вище договір укладено між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як продавцями, та ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 були отримані ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в повному обсязі безпосередньо від ОСОБА_2 в присутності ОСОБА_5 . Всім даним особам достеменно відомо, що фактичним покупцем даної квартири є ОСОБА_2 , який за власні грошові кошти купує цю квартиру для своїх неповнолітніх дітей»

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_2 має право право володіння, користування або розпорядження спірною квартирою, а тому відсутні підстави вважати, що його права порушені.

Доводи апеляційної скарги про те, що він є фактичним власником спірної квартири про що свідчить писомова заява ОСОБА_3 не беруться до уваги, оскільки договір купівлі- продажу спірної квартири не визаний недійсним у встановленому законом порядку, а тому відсутні підстави вважати, що права ОСОБА_2 порушені.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v.Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Коваля Олександра Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л.М. Хіль

Судді: Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук

Повний текст постанови складено 08.11.2022 року