СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/25146/21

пр. № 2/759/1481/22

19 жовтня 2022 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючої -судді: Шум Л.М.

за участю секретаря судових засідань: Лешко О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення, суд - В С Т А Н О В И В:

В серпні 2021 року, до Святошинського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій він просить ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення його у квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати надати йому ключі від вказаної квартири та стягнути на його користь судові витрати.

Позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_3 та 02.03.2020 року він звернувся до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до довідки про коло спадкоємців у спадковій справі ОСОБА_3 за вих. №1087 від 11.02.2021 року із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулися діти померлого: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та дружина померлого - ОСОБА_4 .

До складу спадщини після померлого ОСОБА_3 відноситься, в тому числі, і квартира АДРЕСА_1 , яка належала йому на підставі договору дарування, що вбачається з Інформаційної довідки КВ -2021 № 13264 від 15.04.2021 року, виданої КП КМР "Київське міське бюро технічної інвентаризації".

24 березня 2021 року, ОСОБА_1 звернувся до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_3

24.03.2021 року листом за № 2409/02-14 Дванадцята Київська державна нотаріальна контора повідомила ОСОБА_1 про те, що у зв`язку із зверненням ОСОБА_5 до Києво - Святошинського районного суду Київської області з позовом про виділ частки в натурі із спільної часткової власності житлового будинку та земельної ділянки, а також до Святошинського районного суду міста Києва про компенсацію частки спільної власності до ОСОБА_3 , призупиняються нотаріальні дії до вирішення справи судом відповідно до статті 42 Закону України "Про нотаріат".

Позивач зазначає, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття. Відсутність реєстрації права власності не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належній їй на праві власності майна.

Також, позивач зазначає, що один із спадкоємців, ОСОБА_2 , чинить перешкоди позивачу у користуванні спадковим майном, зокрема квартирою АДРЕСА_1 та вказані перешкоди полягають в тому, що у зазначеній квартирі проживає ОСОБА_2 та виключно його родина, він змінив замки, чим створив ОСОБА_1 перешкоди у доступі до вказаної квартири, не реагує на його прохання надати йому доступ до квартири, в усній та письмовій формі повідомив про те, що доступ до квартири ним наданий не буде, обмежив доступ ОСОБА_1 до його особистих речей, що знаходяться у вказаній квартирі.

Позивач зазначає, що він зі своєю дружиною - ОСОБА_6 та малолітньою дитиною ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають в кімнаті площею 12.6 кв.м. у квартирі АДРЕСА_2 та він є співвласником квартири.

Позивач вважає, що ОСОБА_2 незаконно, одноособово, забравши в користування квартиру АДРЕСА_1 , не надав ОСОБА_1 можливості одноособового користування квартирою АДРЕСА_2 .

Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 391 Цивільного кодексу України просив позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. При цьому представник пояснила, що наразі свідоцтво про право власності на спадщину за законом ОСОБА_1 у нотаріуса не отримано, державна реєстрація права власності на частину майна, яке успадковується, в тому числі й на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 не проведена.

Відповідач та його представник заперечували проти позову, подали до суду відзив де Відповідач зазначив, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Його батьком був ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_1 разом з матір`ю - ОСОБА_5 , батьком - ОСОБА_3 та ним - ОСОБА_2 є власниками в рівних частках трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , яку батьки придбали на себе та позивача з відповідачем на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01 липня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зінов`євим С.В, та зареєстрованого в реєстрі за номером 1995.

З моменту укладення вказаного договору позивач користується та постійно проживає у вказаній квартирі, де є постійно зареєстрованим.

09 червня 2017 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_6 та змінив своє прізвище " ОСОБА_8 " на " ОСОБА_9 ".

ІНФОРМАЦІЯ_5 у них народилась донька ОСОБА_10 .

Після реєстрації шлюбу позивач разом з дружиною - ОСОБА_6 та донькою - ОСОБА_7 постійно мешкають в квартирі АДРЕСА_2 , яка є його постійним місцем проживання та реєстрації.

Відповідач зазначив, що по АДРЕСА_3 він проживати не може, оскільки позивач йому та його сім`ї чинить перешкоди, та вимагає від Відповідача передачі ключів від квартири АДРЕСА_1 та він неодноразово вже звертався до органів поліції з цього приводу.

Відповідач зазначив, що позивач не є власником квартири АДРЕСА_1 , яка є спадковим майном після смерті ОСОБА_3 та щодо якого до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори звернулись троє спадкоємців: позивач, відповідач та дружина спадкодавця - ОСОБА_4 .

Іншого житла він не має, а з сім`єю (дружина ОСОБА_11 та малолітній син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ) вимушений тимчасово мешкати у вказаній двокімнатній квартирі, яка є спадком від батька та бабусі та поселився в неї за згодою спадкодавця за його життя, про що пояснив суду.

З приводу протиправних дій позивача відповідач звертався до поліції та копії заяв до поліції, а також відповіді з Святошинського УП ГУНП в місті Києві за результатами розгляду додав до відзиву.

Вважає, що позовні вимоги задоволені бути не можуть, оскільки це буде втручанням в особисте життя його сім`ї з боку ОСОБА_1 , а враховуючи його погрози, котрі лунали неодноразово, з метою унеможливлення конфліктів, спільне проживання моєї сім`ї та ОСОБА_1 в одному помешканні є фізично неможливим.

Крім того, просив врахувати, що фактично ОСОБА_1 забезпечений житлом в повній мірі, зареєстрований та проживає в іншій квартирі АДРЕСА_2 та має доступ також до іншого спадкового майна, а саме приватного будинку загальною площею 314,3 кв.м., житловою площею 114, 9 кв. м. по АДРЕСА_4 , а також має доступ до автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon, причіпу, які також є спадковим майном та до яких в нього (Відповідача) доступу немає.

В обґрунтування відзиву, відповідач зазначив, що відповідно до ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягають державній реєстрації (ст. 182 Цивільного кодексу України).

Оскільки право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру не зареєстровано, він забезпечений іншим жилим приміщенням на праві власності, де проживає та є зареєстрованим, підстав для вселення його в спірну квартиру немає, у зв`язку з чим просив в задоволені позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що стверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 видане 23.05.2020 року.

Після його смерті у встановленому законом порядку до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори звернулись спадкоємці першої черги - сини спадкодавця ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_4 , що стверджується копією довідки про коло спадкоємців від 11.02.2021 року, яка досліджена судом.

Станом на день ухвалення судового рішення Свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , що є предметом спору, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 спадкоємцям не видані, державна реєстрація права власності на частину спадкового майна, а саме вказану квартиру за сторонами не проведена.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником в квартирі АДРЕСА_2 , в якій він є постійно зареєстрованим та постійно мешкає разом з дружиною - ОСОБА_6 та малолітньою донькою ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 Цивільного кодексу України визначено, що спадщина відкривається в наслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя який його пережив, та батьки.

Статтею 1268 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 4 статті 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно які підлягають державній реєстрації виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно статті 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Аналіз наданих суду доказів та вказаних вище правових норм дозволяє суду прийти до висновку, що сторони не зареєстрували своє право власності на належні їм частки у спадковому майні після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 , а відтак не є власниками вказаної квартири.

ОСОБА_1 є постійно зареєстрованим та постійно мешкає в квартирі АДРЕСА_2 , разом із сім`єю - дружиною ОСОБА_6 та мололітньою донькою ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_7 , а відтак вимога щодо вселення його в квартиру АДРЕСА_1 не може бути задоволена оскільки проти цього заперечує інший спадкоємець - ОСОБА_2 , який мешкає разом зі своєю сім`єю - дружиною ОСОБА_13 та сином ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та вселився у вказану квартиру з дозволу спадкодавця - ОСОБА_3 .

Крім того, позивачем суду не надано будь-яких допустимих та належних доказів про те, що в квартирі АДРЕСА_1 знаходяться його особисті речі.

Також суд приходить до висновку, що спільне проживання сторін у квартирі АДРЕСА_1 є неможливим, оскільки між ними склалися неприязні стосунки, що стверджуються дослідженими судом матеріалами щодо звернень сторін до органів поліції.

Хибними є твердження позивача про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття. Відсутність реєстрації права власності не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належній їй на праві власності майном. При цьому, закон, а саме ч. 4 статті 334 Цивільного кодексу України імперативно визначає, що права на нерухоме майно які підлягають державній реєстрації виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не є власником квартири АДРЕСА_1 , а є лише спадкоємцем прав та обов`язків, щодо неї на 1/3 частку вказаної квартири, відсутня згода та дозвіл на його вселення у вказану квартиру інших спадкоємців, ОСОБА_1 будучи постійно зареєстрованим та постійно мешкаючи у квартирі АДРЕСА_2 разом з сім`єю, зберігає своє право на постійне проживання саме в цій квартирі, в повній мірі реалізовує свої житлові права щодо проживання, враховуючи, що між Позивачем та Відповідачем склалися неприязні стосунки, суд не знаходить підстав для задоволення його позовних вимог щодо вселення у вказану квартиру. При цьому суд зазначає, що відмова у вселенні позивача, не позбавляє його прав щодо володіння та розпорядження 1/3 частки вказаної квартири, що належить йому з часу відкриття спадщини.

Зважаючи на ті обставини, що вимога ОСОБА_1 про зобов`язання надати ключі від квартири є похідною від вимоги про вселення його в квартиру АДРЕСА_1 ., суд також вважає, що вимога щодо зобов`язання передачі ключів від квартири задоволенню не підлягає.

Посилання позивача у відповіді на відзив на постанову Верховного Суду від 22.03.2021 року у справі № 496/2630/17 про те, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушенні права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України) і зазначене відповідає правовій позиції , висловленій Верховним Судом у постановах від 20.05.2020 року у справі № 303/6974/16-ц, від 04.06.2020 року у справі № 760/16793/16-ц, від 15.07.2020 року у справі № 355/340/17-ц та від 02.09.2020 року у справі № 522/19969/16-ц не суперечить встановленим судом обставинам справи та правовим підставам для відмовлення в позові, адже глава 29 ЦК України визначає порядок захисту права власності та судом достовірно встановлено, що ОСОБА_2 не порушує прав ОСОБА_1 щодо користування та розпорядження його майном, а саме 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , однак інші частки (по 1/3 частки) належать з часу відкриття спадщини ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а відтак лише з їх згоди ОСОБА_1 має право на користування всією квартирою відповідно до приписів статті 358 ЦК України.

Слід також зазначити, що частина 2 статті 1299 ЦК України, про яку зазначено у вказаній вище Постанові Верховного Суду від 22.03.2021 року у справі № 496/2630/17, виключена з Цивільного кодексу України вцілому на підставі Закону № 402-VII від 04 липня 2013 року.

Оскільки, статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволенних позовних вимог, а інші судові витрати пов`язані з розвитком справи покладаються у разі відмови в позові - на позивача, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 в задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_2 понесених ним судових витрат.

Керуючись ст. ст. 4, 258, 259, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,- В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення- відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Л.М. Шум