Справа № 462/2630/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2022 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі: головуючої-судді - Гедз Б.М.

за участю секретаря судових засідань - Ясниської В.Я.

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції з позивачем - ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить стягувати з відповідача на його користь аліменти у розмірі 5 000,00 грн на утримання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до повноліття дитини. Позивач в обгрунтування заявленого позову зазначає, що з відповідачем в шлюбі не перебували, однак мають спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що відповідач з 2020 року не недає жодної допомоги на утримання їхньої дитини, самостійно купує дитині іграшки та солодощі, однак ігнорує витрати на щоденні побутові потреби сина, одяг, їжу, медикаменти. Місце проживання сина хоч і зареєстровано за адресою відповідача, але на даний час проживає з ним, перебуває на його повному утриманні, натомість відповідач здорова, офіційно працевлаштована, має постійне місце проживання, просить позов задоволити та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 5 000 грн.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 30.06.2022 року відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи вирішено проводити без повідомлення сторін.

25.07.2022 року поштовим зв`язком судом отримано відзив на позовну заяву відповідача ОСОБА_2 , в якому заявлені позивачем позовні вимоги остання заперечила у повному обсязі. Вказала, що протягом всього часу до червня 2022 року син проживав разом із нею. Зареєстроване належним чином та визначене розпорядженням Шевченківської районної адміністрації м. Львова від 24.01.2018 року місце проживання малолітнього ОСОБА_4 саме за її адресою проживання: АДРЕСА_1 , натомість цим же розпорядженням позивачу було встановлено дні та години, коли він міг бачитись із сином з приводу чого відповідач не мала жодних заперечень та не чинила перешкод. Факт проживання сина разом з нею підтверджується актом з місця проживання, дитина відвідувала дошкільний навчальний заклад за адресою: АДРЕСА_2 , який знаходиться неподалік місця їх проживання та який оплачувався нею. Крім того, у грудні 2021 року беручи участь у телепрограмі «Конфлікт та звинувачення в молодій родині: в чому причина та що буде з дитиною?/По людськи» позивач підтвердив, що його син ОСОБА_4 з ним не проживає. Поруч з цим, на початку червня 2022 року позивач фактично викрав сина самовільно і протиправно, без її згоди, як матері, змінивши його місце проживання, а надалі виїхавши за межі України, а саме до Польщі. Просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Разом із відзивом на позовну заяву відповідачем подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та виклик і допит свідків.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 29.07.2022 року клопотання відповідача у справі задоволено, розгляд справи вирішено продовжити з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12.08.2022 року у зв`язку із перебуванням позивача за межами території України та неможливістю забезпечення особистої явки у судове засідання судом задоволено клопотання позивача та судове засідання вирішено проводити у режимі відеоконференції із позивачем ОСОБА_1 поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів.

26.08.2022 року поштовим зв`язком судом отримано відповідь на відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якій останній заперечив викладені відповідачем обставини у відзиві на позовну заяву, вказав, що син, відповідно до розпорядження Шевченківської районної адміністрації м. Львова № 38 від 24.01.2018 року, дійсно проживав з 2018 року разом з матір`ю, однак фактично з 2020 року постійно проживає з ним, батьком дитини, і лише періодично залишався на ночівлі у матері, оскільки він ніколи не чинив перешкод у побаченнях матері з сином. Покликання позивача про викрадення та неправомірне вивезення дитини за кордон не відповідають дійсності, оскільки позивач достовірно була обізнана про їхній від`їзд до Польщі в цілях безпеки сина, так як неодноразово повідомляв її про це, при цьому, під час дії військового стану в країні дозвіл другого з батьків для перетину кордону з дитиною не потрібен. Вказує на недопустимість показів свідків, яких відповідач у справі просить викликати та допитати у судовому засіданні, оскільки такі є її подругами та заінтересованими в наданні свідчень саме на її користь. На підтвердження факту проживання малолітнього сина з 2020 року разом з ним позивач покликається на акти ЛКП «Левандівка» та обстеження умов проживання за адресою свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , витяг з медичних документів та довідку з закладу дошкільної освіти. Позовні вимоги підтримав, просив задоволити.

В судовому засіданні позивач заявлені ним позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву. Пояснив, що малолітній син ОСОБА_4 з 2020 року проживав з ним за адрсеою: АДРЕСА_3 . Зважаючи на воєнний стан в країні, небезпечну для життя та фізичного і психологічного здоров`я дитини обстановку, оскільки після неодноразового тривалого перебування під час повітряних тривог у підвалі в сина загострилась алергія, яка проявлялась утрудненням дихання, внаслідок чого перебував із сином на стаціонарному лікуванні в лікарні, враховуючи рекомендації лікарів, ним було прийнято рішення про переїзд із сином за кордон, до Польщі. Про запланований виїзд за кордон він завчасно повідомив відповідача, відтак остання була достовірно обізнана як про факт перебування сина в Польщі, так і про точне місце проживання сина у Польщі, оскільки неодноразово розмовляли з нею шляхом переписок, телефонних та відеодзвінків у мережі Вайбер . Оскільки дитина повністю знаходиться на його утриманні, що підтверджується належними документами 14.06.2022 він безперешкодно перетнув кордон із Республікою Польщею. На даний час разом із цивільною дружиною проживають у м. Варшава в орендованій квартирі, офіційно працевлаштований в службі таксі та автосервісі, його заробітна плата з серпня 2022 року становить близько 4 тисяч злотих, самостійно сплачує за орендоване житло та дбає про все необхідне для сина, при цьому місце проживання дитини за кордоном офіційно зареєстроване та відповідні державні органи Республіки Польща мають інформацію про місце проживання дитини. В Україні син хоч і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але за цією адресою не проживає. В свою чергу відповідач не цікавиться ні здоров`ям та фізичним розвитком сина, ні щоденними матеріальними витратами на дитину, на час відвідування сином дошкільного закладу у м. Львові приводив в садочок сина, відповідач лише зрідка в тих випадках, коли син залишався ночувати в неї, всі витрати по оплаті закладу здійснювались саме ним, батьком дитини, як і всі медичні витрати з лікування дитини. Щодо згаданої позивачем програми «Конфлікт та звинувачення в молодій родині: в чому причина та що буде з дитиною?/По людськи» пояснив, що в грудні 2021 року справді брав участь у згаданому шоу, однак вирвана відповідачем із контексту змонтованого журналістами відео сказаної ним фрази щодо сина ОСОБА_4 , а саме, що «З першою жінкою проблем нема, коли треба подзвонив, взяв малого», не свідчить, що дитина проживала з відповідачем, оскільки це лише змонтоване телевізійне шоу та не має жодного відношення до реального життя. Просив позов задоволити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги заперечила з підстав, викладених нею у відзиві на позовну заяву. Додатково доповнила, що син ОСОБА_4 до червня 2022 року проживав з нею за адресою: АДРЕСА_1 , за вказаною адресою його місце проживання також у встановленому законом порядку зареєстровано, натомість позивачу розпорядженням Шевченківської районної адміністрації м. Львова № 38 від 24.01.2018 року встановлено дні та години побачень з сином. Звернула увагу на те, що дитина відвідувала дошкільний заклад, який знаходиться в Шевченківському районі, тобто районі саме її з сином місця проживання, а не позивача. Жодних перешкод у відвідуванні та побаченнях батька з сином ніколи не чинила, не заперечувала, щоб дитина залишалась ночувати в батька, тому позивач справді неодноразово приводив ОСОБА_4 в садочок, однак постійне місце проживання їхнього сина ОСОБА_4 разом із нею, матір`ю дитини. Позивач незаконно і самовільно, оскільки своєї згоди на виїзд сина за кордон вона не надавала, виїхав із сином до Польщі. Позивач справді перед цим звертався до неї із проханням про надання йому дозволу на виїзд дитини за кордон разом із його співмешканкою, але категорично відмовила, як і відмовилася виїжджати сама з дитиною за кордон, оскільки вважає, що проживання у м. Львові у порівнянні зі східною частиною України не є небезпечним, забезпечені належні умови проживання, житло, стабільні робота та дохід, крім того на її утриманні окрім молодшого сина також перебуває старша донька, ОСОБА_10 . Щодо тверджень позивача, що вона не цікавиться сином та не виконує належним чином обов`язків матері, то такі не відповідають дійсності, оскільки саме з вини позивача вона позбавлена можливості бачити сина, який з часу народження проживав з нею, перебував на її утриманні, відвідував дошкільний заклад, який оплачувався нею, що підтверджується квитанціями, на всіх фотографіях з урочистостей, свят, дитячих днів народжень за різні періоди життя сина він у присутності старшої сестри ОСОБА_10 . Просить у задоволенні позову повністю відмовити, оскільки такий не обґрунтований та безпідставний.

Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги заперечив, підтримав викладену позицію відповідачки, просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю заявлених позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , батьками якого зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 з 20.12.2017 року.

За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття

Згідно ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

За положенням частини 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно ч. 1 ст. 160, ст.161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Позивач вказує, що з 2020 року син проживає без реєстрації з ним за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується актами з місця проживання.

Разом з тим, як вбачається із розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 38 від 24.01.2018 року за заявою ОСОБА_1 йому було встановлено дні побачень із малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно акта № 72 від 18 липня 2022 року, затвердженого директором ТзОВ «УК «Збоїща». ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю мамою з 2017 року по червень 2022 року.

Станом на час розгляду справи судом встановлено, що з 14 червня 2022 року малолітній ОСОБА_4 разом з батьком перебуває на території Республіки Польща.

Відповідач заперечуючи проти заявлених позовних вимог стверджує, що зміна місце проживання сина та його виїзд за межі України здійснена позивачем самовільно, оскільки своєї згоди чи нотаріального дозволу на вивезення сина за кордон ніколи не надавала, постійне та зареєстроване належним чином місце проживання їхнього спільного сина ОСОБА_4 , 2016 року з нею за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до відповіді Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 04.07.2022 року гр. ОСОБА_1 щодо питань, які стосуються інтересів малолітнього сина ОСОБА_4 до органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради не звертався та Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування не видавала жодних документів (висновки, рішення, розпорядження) на підставі, яких ОСОБА_1 міг би перетнути державний кордон України разом із малолітнім сином, ОСОБА_4 .

Згідно відповіді Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 27.06.2022 року органом опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, окрім розпорядження від 24.01.2018 року, яким батьку встановлено дні побачень з малолітнім сином ОСОБА_11 , будь-яких інших документів, на підставі яких ОСОБА_1 міг би перетнути державний кордон України з сином не видавалось.

В ході розгляду справи з`ясовано, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа № 462/2632/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини. Розгляд вказаної справи не завершено, рішення про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , 2016 р.н., не приймалось.

Будь-які інші спори чи рішення за результатами їх розгляду щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 відсутні.

З наведеного вбачається, що після врегулювання розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 24.01.2018 року за зверненням ОСОБА_1 питання побачень батька з дитиною, ОСОБА_1 , спори щодо місця проживання сина чи наявність перешкод у спілкуванні з дитиною між сторонами у справі не виникали, розпорядження Шевченківської районної адміністрації м. Львова виконувалось сторонами належним чином у добровільному порядку, а наявний на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова спір щодо місця проживання дитини ОСОБА_4 виник між сторонами вже у період розгляду судом питання про стягнення аліментів на малолітнього ОСОБА_4 , 2016 р.н.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Тобто, право на стягнення аліментів на утримання дитини виникає у того з батьків, з ким проживає дитина.

Позивачем в обґрунтування підставності звернення до суду із вимогами про стягнення аліментів та підтвердження факту постійного проживання сина з 2020 року разом із ним надано суду акт, затверджений директором ЛКП «Левандівка» № 38 від 29.03.2022 року, згідно якого, зі слів сусідів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає без реєстрації зі своїм батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 з 2020 року по даний час та акт обстеження умов проживання; витяг з медичної карти № 23009, відповідно до якого з 11.05.2022 року по 16.05.2022 року ОСОБА_4 був госпіталізований до КНП «1 територіальне медичне об`єднання Львова» ВП «Лікарня Святого Миколая м. Львова», в лікарні з дитиною перебував батько, квитанції на підтвердження купівлі медичних препаратів та оплати дошкільного закладу та фотографії.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Так, проаналізувавши представлені позивачем докази, суд критично оцінює такі, виходячи з таких підстав.

Позивач, вказуючи на факт проживання дитини разом з ним, серед іншого покликається на акт обстеження умов проживання, складений спеціалістами відділу «СуСД» Залізничного району, в якому, згідно позиції позивача, зазначено що за адресою: АДРЕСА_3 проживає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (син), не зареєстрований, та тимчасово проживає ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не зареєстрована, але фактично проживає.

Суд звертає увагу на те, що у вказаному документі містяться виправлення, які позбавляють можливості суд достеменно встановити фактичні обставини справи та в свою чергу зміст такого документа суб`єктивно трактується позивачем.

Згідно згаданого акта обстеження умов за адресою: АДРЕСА_3 проживають і мають постійне місце проживання: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (батько), зареєстрований та фактично проживає, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (бабуся), зареєстрована, але фактично не проживає, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (дочка), зареєстрована, але фактично не проживає, ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (тітка), зареєстрована, але фактично не проживає, ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (дядько), зареєстрований, але фактично не проживає , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (син) не зареєстрований, тимчасово проживає, надалі наявні неточності внесення відомостей, позивач наполягає, що працівником після слів «тимчасово проживає» зазначено розділовий знак «:», а не «;», та не має відношення до сина, а стосується наступної викладеної інформації щодо цивільної дружини ОСОБА_12 , і вірним є зазначення: «тимчасово проживає: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , не зареєстрована, але фактично проживає.».

Крім того, в судовому засіданні позивач пояснив, що за згаданою адресою він проживає лише із сином, ОСОБА_1 та цивільною дружиною, ОСОБА_12 , натомість інформація у графі акта обстеження умов «За адресою проживають і мають постійне місце реєстрації» вкладено суперечливо, оскільки містить відомості про тих осіб, які зареєстровані за даною адресо, однак фактично не проживають, крім того, акт не містить жодних відомостей щодо періоду проведення обстеження умов проживання та передбаченого обов`язкового реквізиту офіційного документа - дати такого акта.

Оцінюючи поданий акт в цілому щодо належності та допустимості як доказу, суд також звертає увагу на те, що у відповідності до вимог чинного процесуального законодавства доказування не може грунтуватись на припущеннях, а тому не може бути взятим до уваги судом як належний доказ на обгрунтування обставин справи.

Щодо відомостей акта № 38 від 29.03.2022 року, затвердженого директором ЛКП «Левандівка», згідно якого, зі слів сусідів, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає без реєстрації разом зі своїм батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 з 2020 року по даний час, в ході судового розгляду такі спростовано як показами свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ОСОБА_19 , які допитані безпосередньо у суді, так і актом № 72 від 18 липня 2022 року, затвердженого директором ТзОВ «УК «Збоїща», згідно якого під час обстеження встановлено, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав за даною адресою разом зі своєю мамою ОСОБА_2 з 2017 року по червень 2022 року.

Показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ОСОБА_19 , які є подругами відповідача та знайомі протягом тривалого часу, встановлено, що син ОСОБА_4 проживав від народження з матір`ю та старшою донькою відповідача - ОСОБА_10 . В квартирі ОСОБА_2 при відвідуванні завжди були дитячі речі, одяг, іграшки як дівчачі, так і хлопчачі.

Свідок ОСОБА_18 повідомила, що з відповідачем знайома з 2013 року, часто бувала в гостях, вітали сім`ями одне одно зі святами та днями народжень, у 2021 році була на святкуванні дня народження ОСОБА_4 . Їй відомо, що відповідач не перешкоджала зустрічам батька з сином та ОСОБА_4 їздив в гості до позивача, однак зі слів відповідачки, з червня 2022 року позивач чиниь їй перешкоди у спілкуванні з дитиною, оскільки позивач разом з сином виїхав за кордон.

Щодо довідки № 108 вид. 15.04.2022 року закладом дошкільної освіти № 171, згідно якої дитина ОСОБА_4 відвідує ЗДО № 171 м. Львова та зі слів вихователів, проживає з батьком та періодично з матір`ю, ОСОБА_2 . Оплату за садочок проводить батько. Приводить та забирає в садочок переважно батько, інколи мама чи бабуся, судом така не береться до уваги в частині щодо надання інформації про проживання дитини з батьком, оскільки така закріплена у довідці дошкільного закладу зі слів вихователів та не містить жодних відомостей про обставини, за яких такі відомості стали їм відомі.

Виходячи із положень щодо безпосередності судового розгляду та закріплених ст. 90 ЦПК України положень, показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.

Тобто, встановлено правило недопущення «показань із чужих слів».

Поруч з цим, позивачем, з метою безпосереднього дослідження та встановлення обставин справи, клопотання про виклик та допит у суді як свідків сусідів, які б могли підтвердити обставини, викладені в акті № 38 факти щодо проживання дитини з відповідачем, чи вихователів дошкільного закладу не заявлялось, а відтак такі докази не можуть бути взяті судом до уваги та покладені в основу рішення.

Крім того, суд додатково звертає увагу, що всупереч безумовно викладеним відомостям у довідці дошкільного закладу щодо оплати за садочок саме батьком, позивачем долучено лише дві квитанції такої оплати, датовані 19.01.2022 року на 55.80 грн, та 16.02.2022 року на суму 377.10 грн, натомість позивачем представлено квитанції за період квітня 2021 року, вересня 2021 року, грудня 2021 року.

На підтвердження покликань позивача у поданій відповіді на відзив на позовну заяву про те, що сплачені позивачем кошти за відвідування дитиною дошкільного закладу ним частково повертались позивачу суду доказів не представлено, крім того наведене жодним чином не не свідчить про неналежне виконання обов`язків матері та не спростовує факту сплати обов`язких внесків саме відповідачем.

Окремо слід зазначити також, що позивачем, незважаючи на ствердження, що малолітній син ОСОБА_4 проживає з ним постійно саме з 2020 року, не долучено жодних доказів на підтвердження наведеного за період 2020-2021 рр., всі наявні в матеріалах справи довідки та китації стосуються по суті лише часового періоду протягом березня - травня 2022 року.

Покликання позивача щодо невиконання відповідачем як матір`ю, покладених на неї обов`язків, ігнорування потреб дитини, відсутність зацікавленості життям дитини спростовуються згаданою довідкою № 108 від 15.04.2022 року дошкільного закладу, згідно якого приводить в садочок і забирає в тому числі і мама, показаннями свідків, які вказали, що син проживав з мамою, був доглянутий, відповідач завжди брала активну участь в житті сина, відомостями щодо проплати дошкільного закладу. Відповідачем в свою чергу не заперечувався факт, що позивач як батько проводив час із сином, відводив та забирав його з садочка.

Покликання позивача на придбання медикаментів, перебування разом з дитиною на стаціонарному лікуванні не можуть беззаперечно свідчити про факт постійного проживання дитини з ним, до того ж відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини і на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Тобто, за приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

Відтак, зазначення у витягу з медичної карти інформації, що в лікарні з дитиною перебував батько підтверджує факт, що позивач, як батько вільно та безперешкодно бере участь у спілкуванні, вихованні та утриманні дитини.

Суд критично оцінює покликання позивача на те, що згадана ним у телевізійній програмі «Конфлікт та звинувачення в молодій родині: в чому причина та що буде з дитиною?/По людськи» фраза: «…З першою жінкою проблем нема - коли треба я подзвонив, приїхав, взяв малого…» є лише змонтованим шоу та не має жодного відношення до реального життя, оскільки позивачем підтверджено той факт, що участь у даній програмі приймав відкрито та добровільно, вказував свої справжні анкетні дані, відтак із врахуванням теми програми, безпосередньо стосувалась реальних подій його особистого життя, а тому підстав піддавати сумніву сказане позивачем, за відсутності доказів монтування та, у випадку незгоди позивача, оспорення відомостей викладених у такому відео, у суду немає.

Оцінюючи подані докази як в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, беручи до уваги, що згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20.12.2017 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 з 20.12.2017 року, де проживає матір дитини та за згодою якої здійснювалась реєстрація дитини, а позивачем, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження проживання дитини саме з ним, при цьому долучені позивачем фотографії з сином без відомостей щодо дати, часу, місця вчинення таких у такому разі не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання, зокрема такий висновок Верховним Судом викладено у постанові № 531/295/19 від 8 грудня 2021 року, суд приходить до переконання, що за встановллених у справі обставин підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення аліментів відсутні.

Керуючись ст.12, 13, 82, 89, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_1 вид. 03.10.2013 року Залізничним РВ ГУ ДМС України у Львівській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , проживає та зареєстрована за адресою.: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 01.11.2022 року

Суддя: (підпис) Б. М. Гедз

З оригіналом згідно. Оригінал рішення у справі №462/2630/22.

Суддя: Б.М.Гедз