Справа № 296/626/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" листопада 2022 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого-судді Драча Ю.І.,

за участю секретаря судового засідання Алексеєнко В.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Житомирський завод хімічного волокна» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, боргу та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ВАТ Житомирський завод хімічного волокна, в якому з урахування заяви про збільшення позовних вимог від 17.10.2022 року (а.с. 79-84) просила суд: поновити ОСОБА_1 на посаді охоронника ВАТ Житомирський завод хімічного волокна з 21 січня 2022 року; стягнути з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 21 січня 2022 року по день винесення рішення судом; стягнути з відповідача на її користь 28388,61 грн. боргу підприємства; моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

В обґрунтування позову вказала, що відповідно до наказу № 04-к від 20 січня 2022 року її звільнено з ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» у зв`язку зі скороченням чисельності за п.1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку. Позивач вважає дане звільнення незаконним, оскільки їй не було запропоновано посаду потреба в якій існує по місцю роботи, не враховано переважне право залишення на роботі, тому просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою судді Драча Ю.І. від 12.07.2022 року відкрито прощене позовне провадження з викликом сторін у справі.

05.10.2022 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 56-59).

У відзиві на позовну заяву зазначено, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки звільнення позивача відбулось відповідно до вимог чинного законодавства, також на момент звільнення ОСОБА_1 відповідачем отримано дозвіл від органу приватизації ФДМУ на скорочення чисельності працівників ВАТ «ЖЗХВ» датований 23.11.2021. намір про скорочення чисельності працівників виник в зв`язку з припиненням на підприємстві пропускного режиму, що передбачав пропуск на територію підприємства автотранспорту і людей до підприємств, організацій, які розташовані на території підприємства. При цьому відповідач, як підприємство, не здійснює основної діяльності з 2002 року, виробництво відсутнє, майно яке потребує охорони відсутнє.

Також зазначено, що вакантна посада інженера з охорони праці не пропонувалась тому, що працівник не надав підтверджуючих документів на підприємство (на час звільнення були відсутні у особовій справі відповідні документи), які б відповідали вимогам Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників. Кваліфікаційні вимоги «Інженер з охорони праці» передбачає повну вищу освіту відповідного напряму підготовки (спеціаліст) без вимог до стажу роботи. Інших посад, робіт, спеціальностей на підприємстві не було і нових не введено. Служба охорони була скорочена повністю, тому застосовувати перевагу для більш кваліфікованого працівника в залишенні на роботі не було можливості.

В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити в його задоволенні.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді охоронника Відкритого акціонерного товариства «Житомирський завод хімічного волокна» та відповідно до наказу № 04-к від 20 січня 2022 року її було звільнено у зв`язку зі скороченням чисельності за п.1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку, що вбачається з копії трудової книжки (а.с. 14) та копії наказу № 04-к від 20 січня 2022 року (а.с. 15).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органу у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч.1 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Частиною 2 ст.42 КЗпП України визначено перелік категорій осіб, яким надаються переваги при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі, а саме: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Як визначено ч.1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП звільнення з вищеназваних підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачений порядок звільнення працівника. Так вказаною статтею передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 04.11.2021 року ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» видано наказ № 10 про скорочення чисельності, відповідно до п. 3 якого наказано попередити про наступне звільнення працівників ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна»: ОСОБА_3 начальника охорони; охоронників ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с. 10). Із вказаним наказом позивач була ознайомлена 05.11.2021 року, що вбачається з її підпису на наказі та не заперечувалось нею в судовому засіданні.

З копії попередження про наступне звільнення вбачається, що ОСОБА_1 з ним була ознайомлена 9.11.2021 року (а.с. 12).

З копії наказу про звільнення від 20.01.2022 року вбачається, що підставою для його видачі є наказ по ВАТ «ЖЗХВ» про скорочення чисельності від 04.11.2021 року № 10 та лист ФДМУ щодо згоди на скорочення чисельності працівників ВАТ «ЖЗХВ» від 23.11.2021 року № 10-71-27818 (а.с. 15).

Так, відповідно до листа Фонду державного майна України від 23.11.2021 року № 10-71-27818 Фонд, як орган управління корпоративними правами держави у ВАТ «ЖЗХВ» з державною часткою, що становить 98,2853% його статутного капіталу надає згоду на скорочення чисельності працівників ВАТ «ЖЗХВ» (начальника охорони, охоронників 4 особи). (а.с. 107).

З 01.03.2022 року на ВАТ «ЖЗХВ» було затверджено та введено в дію штатний розпис згідно якого передбачено 14 штатних одиниць, а саме: голова правління 1 штатна одиниця; директор виконавчий 1 штатна одиниця; заступник головного бухгалтера 1 штатна одиниця; бухгалтер 2 штатні одиниці; економіст з праці 1 штатна одиниця; головний енергетик 1 штатна одиниця; електромонтер з ремонту та обслуговування електоустаткування цеху електропостачання та ремонту 2 штатні одиниці; інженер з охорони праці 0,25; начальник охорони 1 штатна одиниця; машиніст насосних установок цеху водопостачання та каналізації 4 штатні одиниці (а.с. 113).

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. З ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачу не було запропоновано переліку вакантних посад для переведення на іншу роботу у зв`язку з відсутністю такого.

За вказаних обставин суд вважає, що відповідачем не було порушено вимог ч.2 ст.40 КЗпП України під час звільнення ОСОБА_1 .

Також, суд вважає безпідставним посилання позивача на порушення відповідачем положень ст.42 КЗпП України щодо її переважного права на залишення на роботі, оскільки вказані положення можуть бути застосовані лише при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації. При цьому, до кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, і працівників, які не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, входять всі працівники, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу. Посада, яку обіймала позивач ОСОБА_1 не була передбачена новим штатним розписом від 01.03.2022 року. Отже, надавати їй переваги у залишенні на роботі не було перед ким.

Такий висновок відповідає правовим позиціям Верховного суду у справі №212/1415/17ц від 03.04.2019р. та у справі №640/13300/17 від 06.06.2019р.

Відповідно до результатів перевірки Управління Держпраці у Житомирській області викладені в акті від 08.02.2022 року № ЖТ 0034/63/АВ заборгованості перед звільненими працівниками у зв`язку з скороченням не виявлено (а.с. 87-101).

На підставі викладеного суд дійшов до висновку про те, що відповідачем було дотримано вимог чинного законодавства при звільненні позивача, а тому підстав для її поновлення на роботі немає.

Визначення юридичної особи, поняття та порядок ліквідації чи реорганізації юридичної особи містяться у статтях 80, 104, 111 ЦК України, статтях 62, 66, 79, 92 Господарського кодексу України. Згідно з цими нормами підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство може складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів (виробництв, відділень, цехів, управлінь, бюро, служб тощо) та створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи.

Згідно зі статтею 13 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованою Україною 4 лютого 1994 року, коли роботодавець планує припинення трудових відносин з причин економічного, технологічного, структурного або аналогічного плану, він своєчасно надає відповідним представникам працівників інформацію щодо цього питання, зокрема інформацію про причини передбачуваних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, та строк, протягом якого їх буде проведено.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" судам роз`яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

При цьому при виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 5 лютого 2020 року у справі № 725/3265/18 (провадження № 61-11251св19).

Як похідні не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь 28388,61 грн. боргу підприємства, слід зазначити, що вказана заборгованість не виплачена відповідачем за попереднім рішенням суду, яким її було стягнуто, про що зазначено ОСОБА_1 в позовній заяві, тому вказана вимога не може бути предметом розгляду даного позову.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 10,11,15,81,89,258-260 ЦПК України, ст.ст. 40,184 КЗпП України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Житомирський завод хімічного волокна» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, боргу та моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Відкрите акціонерне товариство «Житомирський завод хімічного волокна». Юридична адреса: 10025, м. Житомир, вул. Промислова,1/154

Повний текст рішення складено 07.11.2022

Головуючий суддя Ю. І. Драч