Справа №:755/9369/22
Провадження №: 2/755/5900/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про передачу справи за підсудністю

"04" листопада 2022 р. м.Київ

Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Коваленко І.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ), третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації (місцезнаходження: вул.Харківське шосе, буд.4-А, м.Київ, 02160) про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и в :

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та визначення місця проживання дитини.

26 вересня 2022 року в порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Коваленко І.В.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду і відкриття провадження у справі, суд встановив таке.

У позовній заяві позивач просить: визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання їхньої спільної дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що викликані необхідністю відвідування їхнім сином дошкільного навчального закладу у розмірі 5 200 грн., починаючи стягнення з дати подання даної позовної заяви, закінчуючи стягнення серпнем 2024 року.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Відповідно до частини першої статті8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.

Згідно із частиною першою статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини шостої статті 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

На виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України судом зроблено запит до органу реєстрації місця проживання відповідачки.

19 жовтня 2022 року до суду надійшли відомості Полонської міської об`єднаної територіальної громади Полонської міської ради Виконавчого комітету, відповідно до яких ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Звертаючись з позовом до Дніпровського районного суду міста Києва, позивач посилається на положення ч.1 ст.28 ЦПК України, обґрунтовуючи своє право звернення до даного суду тим, що позов про стягнення додаткових витрат на дитину може бути пред`явлений за місцем проживання позивача, та вказує, що фактичним місцем проживання позивача є АДРЕСА_5 , на підтвердження чого долучає довідку про взяття позивача та дитини на облік, як внутрішньо переміщеної особи.

Разом з тим, крім вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, позивачем також заявляється вимога про визначення місця проживання дитини.

Підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних в законі судів. Таке процесуальне право встановлено законодавцем для позивачів у деяких справах з метою зробити судовий захист їх суб`єктивних прав більш зручним.

Слід зазначити, що основною позовною вимогою є вимога про визначення місця проживання дитини, а стягнення додаткових витрат на утримання дитини є похідною вимогою, тобто питання про стягнення додаткових витрат вирішуватиметься тоді, коли буде вирішено питання про визначення місця проживання дитини, отже, до даних правовідносин слід застосовувати правила загальної підсудності.

Вимоги про визначення місця проживання дитини та стягнення додаткових витрат на її утримання не є однорідними позовними вимогами, мають відмінні предмет та підстави позову, вимога про визначення місця проживання дитини не є малозначною вимогою, на відміну від вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, розглядається за обов`язкової участі Органу опіки та піклування. Крім того, враховуючи місце реєстрації відповідача ОСОБА_2 , вимога про визначення місця проживання дитини не належить до територіальної юрисдикції Дніпровського районного суду міста Києва.

24 жовтня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва позовну заяву залишено без руху та надано позивачу можливість виправити недоліки в строк не більше ніж п`ять днів з дня отримання позивачем ухвали.

На виконання вимог даної ухвали представником позивача подано до суду заяву із зазначенням в ній міркувань сторони позивача щодо наведених в ухвалі недоліків.

Вирішуючи можливість прийняття до розгляду даної справи Дніпровським районним судом міста Києва, суд зазначає таке.

За змістом частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

З наведених норм чітко вбачається, що у разі, якщо між батьками виник спір про визначення місця проживання дітей, який вирішується в судовому порядку, то вимога про стягнення додаткових витрат на утримання дитини прямо залежить від того, з ким буде в подальшому проживати дитина, а отже, вимога про стягнення додаткових витрат на утримання дитини прямо залежить від вимоги про визначення місця проживання дитини, тобто є похідною.

Оскільки процесуальним законодавством не передбачено визначення підсудності позовних вимог про визначення місця проживання дітей за зареєстрованим місцем проживання позивача, тому даний позов не підсудний Дніпровському районному суду міста Києва.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (частина перша статті 378 ЦПК України).

Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у пункті 1 статті 6 Конвенції, оскільки, за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно із статтею 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи викладене вище, з урахуванням вимог частини першої статті 27 ЦПК України, даний позов не підсудний Дніпровському районному суду міста Києва та підлягає направленню за підсудністю до Полонського районного суду Хмельницької області (вул.Героїв Майдану, 5, м.Полонне, Шепетівського району, Хмельницької області, 30500).

Керуючись статтями 27, 28, 31, 32, 187, 258-261, 353 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та визначення місця проживання дитини, передати за підсудністю до Полонського районного суду Хмельницької області (вул.Героїв Майдану, 5, м.Полонне, Шепетівського району, Хмельницької області, 30500).

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя І.В.Коваленко