Справа № 452/71/22 Головуючий у 1 інстанції: Галин В.П.
Провадження № 22-ц/811/1217/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 квітня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

23 грудня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» в особі представника за довіреністю Гулько А.В. звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 876265 від 18.04.2018 року в розмірі 13, 925 (тринадцять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) гривень 00 коп. та сплачений судовий збір в розмірі 2, 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 коп. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 18 квітня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - позикодавець, ТзОВ «Мілоан»), з однієї сторони та громадянином України ОСОБА_1 (далі - відповідач, позичальник), з другої сторони, укладено кредитний договір №876265 (далі - кредитний договір), відповідно до якого позивачу були надані кредитні кошти у тимчасове платне користування на поточні потреби в сумі - 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень, 00 копійок). Згідно умов договору, позикодавець зобов`язувався на умовах визначених договором, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит), а позичальник зобов`язувався повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом, та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем виконало в повному обсязі, надавши йому, відповідно до умов кредитного договору кредитні кошти, в свою чергу позичальник свої зобов`язання перед позикодавцем не виконав.

20.07.2018 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем, відповідно до чинного законодавства України, було укладено договір відступлення прав вимоги №11-МЛ від 20.07.2018 року. Відповідно до умов даного договору та у відповідності до ст. 512 ЦК України позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача за кредитним договором.

Сума заборгованості відповідача, відповідно до реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №11-МЛ від 20.07.2018 р., становить - 13 925 (тринадцять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) гривень 00 коп., з яких:

-прострочене тіло кредиту - 5 000,00 (п`ять тисяч грн. 00 коп.);

-залишок по відсотках - 4 725, 00 (чотири тисячі сімсот двадцять п`ять грн. 00 коп);

-залишок по комісії - 1 200, 00 (одна тисяча двісті грн., 00 коп.);

-заборгованість по штрафах/пені - 3 000, 00 (три тисячі грн., 00 коп.).

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, позивачем була проведена робота щодо добровільного врегулювання заборгованості за кредитним договором. Відповідачу надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості №18137253/1 від 27.11.2020 року, надано термін для добровільного врегулювання зобов`язання.

Стверджує, що на момент звернення до суду з даним позовом, відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Із врахуванням наведеного просить суд задовольнити позов.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 квітня 2022 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 876265 від 18.04.2018 року на користь ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» в розмірі 13 925 (тринадцять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) гривень 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 сплачений судовий збір на користь ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 коп.

Рішення суду в апеляційному порядку 23 травня 2022 року оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу, що договором визначено термін повернення кредиту, а саме 18.05.2018. Зазначає, що з настанням дати 18.05.2018 року, позикодавець втрачає право нараховувати відсотки та будь-які штрафи/пеню. Щодо нарахування одноразової комісії в розмірі 1200 грн., скаржник зазначив, що така умова договору є нікчемною в силу ст. 228 ЦК України, оскільки така умова суперечить Закону України «Про захист прав споживачів».

Скаржник стверджує, що позивач звернувшись з даним позовом до суду 23 грудня 2021 року, ним пропущено строк позовної давності, оскільки останнім днем для звернення до суду з даним позовом з врахуванням строку дії кредиту 19.05.2018, є 19.05.2021, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 квітня 2022 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

29 липня 2022 року від ТзОВ ФК «Кредит-Капітал» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає про безпідставність доводів апеляційної скарги. Звертає увагу на п. 7.1 Кредитного договору, яким передбачено, що права та обов`язки сторін, що обумовлені кредитним договором, діють з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Зазначає, що строк дії договору не закінчився, в зв`язку з чим строк позовної давності позивачем дотримано.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 20 жовтня 2022 року, є дата складення повного судового рішення 31 жовтня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягаєдо задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з тих підстав, що відповідач у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору допустив заборгованість в розмірі 13925 грн. Окрім цього, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності, оскільки відповідачем не доведено факту погашення кредитної заборгованості.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних причин.

Судом встановлено, що 18 квітня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» з однієї сторони, та ОСОБА_1 з другої сторони укладено кредитний договір №876265, відповідно до якого позивачу були надані кредитні кошти у тимчасове платне користування на поточні потреби в сумі - 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень, 00 копійок) (а.с. 5-7).

Укладаючи кредитний договір відповідач та ТзОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а.с. 8).

Після чого, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п.2.1 кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника.

Із пункту 1.1. кредитного договору №876265 від 18.04.2018 року встановлено, що в укладеному договорі з відповідачем чітко передбачено предмет договору - позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній п.1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

Як вбачається із п. 2.4.1. кредитного договору, зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом визначені не пізніше терміну передбаченого п.1.4. договору.

Пунктом 2.3.3 кредитного договору передбачено, що продовжувати строк кредитування/повернення кредиту позичальник може необмежену кількість разів, але загальний строк продовження кредиту не може перевищувати 1 рік з дати надання кредиту.

Таким чином, позикодавець на підставі п.2.4.1. кредитного договору має право нарахоувати позичальнику проценти та пеню у випадку неналежного виконання умов кредитного договору до 18 квітня 2019 року.

ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем виконало в повному обсязі, надавши йому, кредитні кошти, що підтверджується долученим до справи платіжним дорученням № 678047433 від 18.04.2018 р. (а.с. 9).

Згідно п.6.1. кредитного договору, цей кредитний договір укладався в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті Товариства miloan.ua.

Із п. 3.2.6. кредитного договору №876265 від 18.04.2018 року вбачається, що позикодавець має право відступати, передавати, будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника.

Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається із договору відступлення прав вимоги № 11-МЛ від 20.07.2018 року, позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача за кредитним договором (а.с. 12-16, 17).

З наявного реєстру прав вимог № 11-МЛ від 20.07.2018 року вбачається, що сума заборгованості в позичальника перед позикодавцем становить 13925 грн., з яких: 5000 заборгованість за тілом кредиту, 4725 грн. заборгованість по відсотках, 1200 грн. заборгованість по комісії, 3000 грн. заборгованість по штрафу/пені.

Згідно ст.ст. 526, 1049 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов 'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позичкодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом встановлено, відповідач ОСОБА_1 порушує умови договору, не виконуючи взяті на себе зобов`язання шляхом повернення заборгованості за кредитним договором та суму нарахованої йому процентів, комісію, штраф/пеню.

Сума заборгованості відповідача, відповідно до реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №11-МЛ від 20.07.2018 р., становить - 13 925 (тринадцять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) гривень 00 коп.

З моменту відступлення прав вимоги, позичальнику не було здійснено жодного нарахування процентів, штрафу/пені, комісії, в той же час на підставі підписаного позичальником умов договору, у останнього на підставі п.7.1 кредитного договору зберігся обов`язок щодо повернення нарахованої заборгованості в розмірі 13 925 (тринадцять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) гривень 00 коп., з яких:

-прострочене тіло кредиту - 5 000,00 (п`ять тисяч грн. 00 коп.);

-залишок по відсотках - 4 725, 00 (чотири тисячі сімсот двадцять п`ять грн. 00 коп);

-залишок по комісії - 1 200, 00 (одна тисяча двісті грн., 00 коп.);

-заборгованість по штрафах/пені - 3 000, 00 (три тисячі грн., 00 коп.)

Відсутні також підстави вважати, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, оскільки п.7.1 кредитного договору передбачено, що строк дії кредитного договору до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, заборгованість яких станом на 20.07.2018 склала 13925 грн.

Ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції відповідачем не доведено факту належного виконання умов кредитного договору шляхом вчасного погашення заборгованості передбачено строками кредитного договору.

Покликання скаржника на Закону України «Про захист прав споживачів» як підставу безпідставного нарахування відповідачеві комісії в розмірі 1200 грн. є безпідставним, оскільки наведені скаржником правові позиції щодо визнання нікчемності кредитного договору в частині нарахування комісії стосуються договорів про надання споживчого кредиту, в той час як відповідач отримав кошти в кредит і такий не можна вважати споживчим кредитом.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 квітня 2022 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 квітня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк