КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 344/4117/20 Головуючий у суді першої інстанції - Козіна С.М.
Номер провадження № 22-ц/824/6375/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ржищівського міського суду Київської області від 23 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та завданої матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПрАТ «Страхова група «ТАС», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та завданої матеріальної шкоди, просив стягнути з ПрАТ «СГ «ТАС» 99050 грн. страхового відшкодування, за завдану шкоду майну, та з ОСОБА_2 на його користь 93600 грн, спричиненої матеріальної шкоди. Також просив покласти на відповідачів понесені ним судові витрати у справі.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що є власником транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель CARAVELLE, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

30 травня 2019 року вказаний автомобіль знаходився під керуванням його брата ОСОБА_3 , який рухався на ньому по вул. Галицький шлях в м. Чернівцях Чернівецької області. За 50 м перед перехрестям вулиць Галицький шлях - Староленківська, з метою з`їзду на вул. Староленківську, ОСОБА_3 ввімкнув покажчик лівого повороту, прийняв відповідне ліве положення поблизу осьової лінії дорожньої розмітки та зупинився з метою пропуску зустрічних транспортних засобів. Позаду рухалися інші транспортні засоби. Пропустивши зустрічні автомобілі, переконавшись у відсутності позаду автомобілів на смузі зустрічного руху, які могли перебувати в стані обгону, розпочав рух. Під час здійснення маневру відчув удар у ліву бічну сторону керованого ним автомобіля. Зіткнення транспортних засобів відбулося на смузі зустрічного руху.

З моменту початку виконання маневру вліво і до моменту зіткнення автомобіль Volkswagen Caravelle подолав відстань близько 6 м за час близько 3 с, інший автомобіль Ssang Yong Kyron, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 рухався з швидкістю не менше як 100 км/год. До ДТП Ssang Yong Kyron не гальмував. У процесі зіткнення автомобіль Ssang Yong Kyron передньою правою частиною контактував із лівою бічною стороною Volkswagen Caravelle, який у подальшому під дією автомобіля Ssang Yong Kyron був зміщений на відстань близько 22.0 м. ДТП мала місце о 16 год. 07 хв.

Водій ОСОБА_2 на місці ДТП визнав свою вину у її скоєнні та зобов`язався відшкодувати завдані збитки, про що власноруч написав розписку. Також поліцейським у ОСОБА_2 відібрано письмові пояснення, в яких він пояснив її причини, які нерозривно пов`язані з порушення ним ПДР України. Старшим слідчим СВ Садгірського ВП ЧВП ГУНП в Чернівецькій області складено протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, до якого додано план-схему, підписану обома учасниками ДТП, та фотофіксацію.

На місці ДТП протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП не складався. Натомість, 23 вересня 2019 року Управлінням патрульної поліції в Чернівецькій області позивачу було надіслано листа, з якого слідує, що за результатами розгляду матеріалів ЄО № 2234 від 30 травня 2019 року по факту ДТП, встановлено її настання через невиконання водієм ОСОБА_2 вимог п. 14.2. а, б; п. 14.6. а, в, п. 12.1. ПДР України. Беручи до уваги викладене, працівниками ВРОМ ДТП УПП в Чернівецькій області ДПП було прийняте рішення скласти протокол за ст. 124 КУпАП на ОСОБА_2 для подальшого направлення матеріалів в суд. Однак, було встановлено, що ОСОБА_2 проживає в м. Івано-Франківськ, який в телефонній розмові повідомив, що немає змоги приїхати в м. Чернівці і просить направити матеріали для складення протоколу до УПП в м. Івано-Франківськ, що й було зроблено. Проте, 05 вересня 2019 року матеріали було повернути назад у зв`язку із тим, що 30 серпня 2019 року закінчився строк накладення стягнення, а тому УПП в Чернівецькій області позбавлене можливості скласти протокол за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 . В цій ситуації бездіяльність працівників поліції призвела до пропущення строків складення протоколу.

З метою оцінки вартості завданого матеріального збитку, позивачем було замовлено відповідний звіт. Так, згідно звіту № 42-1900 від 03.06.2019 р., виготовленого експертом-оцінювачем, аварійним комісаром ОСОБА_4 , вартість матеріального збитку становить 192 650 грн. 00 коп.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Ssang Yong Kyron, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , на час скоєння ДТП, застрахована в ПАТ «СГ «TAC» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності серії АО № 5054200.

Позивач зазначав також, що 17 січня 2020 року, ним особисто було подано страховику заяву про виплату страхового відшкодування в розмірі 99 000 грн. (з врахуванням франшизи згідно умов договору). Однак, в усному порядку позивачу повідомлено, що йому буде надано відмову у виплаті, оскільки відсутня постанова суду про визнання ОСОБА_2 винним у скоєнні ДТП. Письмової відмови станом на день звернення до суду позивач так і не отримав.

В той же час, позивач вважає, що він не позбавлений права звернутись із вимогою до страховика про виплату йому страхового відшкодування безпосередньо в судовому порядку, що підтверджено висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15.

З урахуванням викладеного позивач вважав, що відповідач у справі ПАТ «СГ «TAC» зобов`язаний відшкодувати йому як власнику пошкодженого КТЗ завдані збитки внаслідок ДТП в розмірі страхового відшкодування за мінусом франшизи (950 грн.) - 99 050 грн., а ОСОБА_5 - різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) - 93 600 грн.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 березня 2020 року відкрито провадження у вказаній справі.

17 серпня 2020 року до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області надійшло клопотання ОСОБА_2 про направлення справи за підсудністю до Ржищівського міського суду Київської області за місцем реєстрації його проживання.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 серпня 2020 року клопотання ОСОБА_2 задоволено та направлено справу для розгляду за підсудністю до Ржищівського міського суду Київської області.

Рішенням Ржищівського міського районного суду від 23 грудня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішення, позивач у справі ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати у повному обсязі та винести нове судове рішення про задоволення поданого ним позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач зазначив, що сам факт дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30 травня 2019 року сторонами у справі не заперечується. Також вважає, що несвоєчасні дії працівників поліції по складанню протоколу про адміністративне правопорушення відносно відповідача у справі та відсутність подальшого судового рішення щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП не може бути підставою для звільнення його від цивільної відповідальності за спричинену його діями шкоду, йому як власнику.

Вважає що суд першої інстанції вирішуючи спір неправильно надав оцінку наданим ним доказам, безпідставно визнав такі докази недопустимими та недостатніми, що суперечить принципу верховенства права, справедливості та змагальності сторін при вирушенні спору.

Так, на його думку відсутність преюдиційного доказу вини особи у завданні шкоди (постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП ), не притягнення особи до адміністративної відповідальності з будь- яких причин за порушення Правил дорожнього руху не свідчить про відсутність підстав для її притягнення до цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. Винність особи у вчиненні ДТП та завданні шкоди у цивільній справі повинна бути доведена у загальному порядку, що повністю узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 по справі №569/13962/17.

Звертаючись до суду із вказаним позовом апелянт вказує, що ним були подані докази щодо винуватості відповідача у спричинені шкоди його майну. Зокрема, ним було подано: висновок експертного дослідження № 275/19-29 від 03 січня 2020 року. Вказаний висновок складений експертом та містить інформацію щодо предмета доказування; план-схему ДТП, яка підписана особисто ОСОБА_2 без будь-яких зауважень чи заперечень; матеріали складені патрульною поліцією в Чернівецькій області за фактом ДТП, що мала місце 30 травня 2019 року в АДРЕСА_1 , які в своїй сукупності підтверджують вину відповідача у спричиненні вказаної ДТП. Зазначені обставини відповідачем належними та допустимими доказами не спростовані.

З урахуванням викладеного позивач зазначав, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення в цій справі порушив норми матеріального права, не врахував висновків Верховного Суду з подібних правовідносин, зробив висновки, які суперечать доказам по справі, а тому вважав рішення суду є незаконним та просив його скасувати задовольнивши поданий ним позов.

02 червня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від відповідача у справі ОСОБА_2 , відповідно до якого просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач вважає, що висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи, викладені в апеляційній скарзі, такими, що не спростовують зазначеного висновку.

Відповідач у справі ПрАТ «СГ «ТАС» будучи належним чином повідомленою про надходження апеляційної скарги та отримавши її копію на офіційну електронну адресу (міститься в офіційних документах та на сайті ПрАТ» електронну адресу - ' ІНФОРМАЦІЯ_1 ' (а.с. 156 т.2) відзиву на неї не направила. Тому суд апеляційної інстанції вирішує вказану справу за відсутності відзиву відповідача з урахуванням його позиції, викладеної у відзиві на позовну заяву (а.с. 62 т.1)

При апеляційному розгляді справи представник позивача у справі ОСОБА_1 , адвокат Загарія О.Д. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити.

Представник відповідача у справі ОСОБА_2 , адвокат Сахновський В.А. при апеляційному розгляді справи заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача у справі ПрАТ «СГ «ТАС» на розгляд справи до суду апеляційної інстанції не з`явився про дату, час та місце розгляді справи був повідомлений належним чином на офіційну електронну адресу ПрАТ - ( а.с. 173, 174 т.2), яка зазначена на сайті ПрАТ «СГ «ТАС» - www.sgtas.ua.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 мотивував своє рішення тим, що під час розгляду справи судом не було встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, а також його вина не була встановлена в законному порядку, натомість було встановлено порушення правил з боку ОСОБА_3 , а саме п. 10.1 ПДР України, а тому відповідно до вимог статті 1188 ЦК України завдана шкода не підлягає відшкодуванню.

Суд не прийняв на підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, власноруч написану ОСОБА_2 розписку від 30 травня 2019 року; письмові пояснення ОСОБА_5 від 30 травня 2019 року; план-схему ДТП; лист УПП в Чернівецькій області від 23 вересня 2019 року, зазначивши, що доказування не можуть ґрунтуватись на припущеннях і вина особи має бути встановлена лише в установленому законом порядку.

Також суд першої інстанції критично оцінив наданий позивачем у справі висновок експертного дослідження за результатами проведення інженерно-транспортного дослідження за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження механізму та обставин ДТП» № 275/19-29 від 03 січня 2020 року, проведеного експертом Чернівецького відділенні КНДІСЕ Міністерства юстиції України Даневичем С.В, зазначивши, що експертне дослідження виконане за заявою позивача, пояснення та вихідні дані для проведення експертного дослідження надавалися лише позивачем, інша сторона про проведення експертизи не повідомлялася та не мала можливості надати свої пояснення та зауваження, а взята до уваги експертом план-схема була складена за участі заінтересованої особи, а саме брата ОСОБА_3 - ОСОБА_1 , який є позивачем в даному спорі, експертиза проведена однобічно.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Так, згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (ст. 22 ЦК України).

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Поняття джерела підвищеної небезпеки закріплено у статті 1187 ЦК України.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У разі відсутності преюдиційного доказу вини особи у завданні шкоди, зазначена обставина підлягає встановленню у ході розгляду цивільної справи. Не притягнення особи до адміністративної відповідальності з будь-яких причин за порушення Правил дорожнього руху не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. Винність особи у вчиненні ДТП, завданні шкоди у цивільній справі повинна бути доведена у загальному порядку.

У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі №641/2795/16-ц (провадження № 61-20728св19) зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо».

Аналогічний правовий висновок міститься також і в постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 647/698/16-ц, від 17 липня 2019 року у справі № 638/16723/15-ц від 18 грудня 2019 року у справі № 569/13962/17.

Так, із матеріалів справи, а саме довідки складеної начальником відділу розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод управління патрульної поліції в Чернівецькій області старшим лейтенантом поліції Комаровським А.В. вбачається, що 30 травня 2019 року біля 16 год. 00 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Ssang Yong Kyron», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по вулиці Галицький Шлях в м. Чернівці в напрямку села Новий Киселів, рухався за вантажним автомобілем і так як останній рухався із малою швидкістю ОСОБА_2 вирішив здійснити обгін даного транспортного засобу, але через те, що вантажний автомобіль був великих розмірів , ОСОБА_2 не зміг оцінити дорожню обстановку попереду, але прийняв рішення здійснити обгін. Виїхавши на зустрічну смугу і почавши обгін, ОСОБА_2 помітив автомобіль «Volkswagen Caravelle», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керування ОСОБА_3 , який в цей час здійснював поворот ліворуч на вул. Староленківську в наслідок чого сталося зіткнення автомобілів. Дана подія відбулася у зв`язку з невиконанням водієм ОСОБА_2 вимог п. 14.2.а.бб; п.14.6.а.в.; п.12.1 ПДР України, невиконання, яких перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП (а.с.42-44 т.2).

Із пояснень ОСОБА_2 , наданих 30 травня 2019 року поліцейському роти №2 УПП в Чернівецькій області вбачається, що останній повністю підтверджує обставини, викладені в довідці, складеній УПП в Чернівецькій області, зокрема і ті обставини, що дійсно 30 травня 2019 року біля 16 год. 00 хв. він рухаючись по вулиці Галицький шлях в м. Чернівці, за вантажним транспортним засобом, який рухався повільно тому він вирішив здійснити обгін. При цьому він не бачив перед даним транспортним засобом автомобіля «Volkswagen Caravelle», який вирішив повернути ліворуч на вулицю Староленківську внаслідок чого сталося зіткнення автомобілів (а.с.57 т.2).

Із пояснень ОСОБА_3 , наданих ним 23 серпня 2019 року інспектору відділу РОМ ДТП УПП в Чернівецькій області старшому лейтенанту Калук І.І. вбачається, що 30 травня 2019 року о 16 год. 00 хв. він рухався на автомобілі «Volkswagen Caravelle», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Галицький шлях в м. Чернівцях Чернівецької області. Маючи намір їхати в напрямку смт. Мамаївці зайняв крайню ліву смугу для здійснення повороту ліворуч. Пропустивши зустрічний транспорт та переконавшись у безпечності виконуваного поворот почав здійснювати рух ліворуч, як відчув зіткнення в лівий бік його автомобіля (а.с.68 т.2)

Згідно висновку експертного дослідження за результатами проведення інженерно-транспортного дослідження за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження механізму та обставин ДТП» № 275/19-29 від 03 січня 2020 року, встановлено, що у даній дорожній обстановці при заданих параметрах зближення водію автомобіля Volkswagen Caravelle, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 необхідно було діяти у відповідності до вимог п. 10.1 ПДР України. Водію автомобіля Ssang Yong Kyron, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 у даній дорожній обстановці необхідно було діяти у відповідності до вимог п.12.4 і п.14.6 (а і в) ПДР України. При заданих параметрах зближення в умовах місця ДТП дії водія автомобіля Ssang Yong Kyron, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.12.4 і п.14.6 (а і в) ПДР України, що з технічної точки зору у своїй сукупності, перебуває у причинному зв`язку із настанням даної ДТП, з причин зазначених у дослідницькій частині цього висновку. У даній дорожній ситуації у діях водія автомобіля Volkswagen Caravelle, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , з технічної точки зору, не відповідностей вимогам ПДР України не вбачається, з причин зазначених у дослідницькій частині цього висновку (т. 1 а.с. 17-21).

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З врахуванням вище вказаних обставин у справі та норм процесуального законодавства, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про не доведеність позивачем обставин справи та вини відповідача у спричиненні ДТП наслідком якого було пошкодження автомобіля, що належить позивачу необґрунтованим, оскільки вище вказані обставини в своїй сукупності та з врахуванням інших доказів у справі, розписки ОСОБА_2 зобов`язання відшкодувати спричинені збитків на відновлення автомобіля Volkswagen Caravelle, д.н.з. НОМЕР_1 , який він пошкодив( а.с. 8 т.1), протоколу огляду місця ДТП від 30 травня 2019 року ( а.с. 9-13), плану-схеми місця ДТП (а.с.14 т.1), які повністю узгоджуються із вище вказаними доказами підтверджують вину ОСОБА_2 у порушенні п.12.4 і п.14.6 (а і в) ПДР України, що мало наслідком пошкодження майна позивача. Відповідач у справі належними та допустимими доказами вище вказані докази не спростував.

Тому колегія судді доходить висновку, що саме з вини відповідача у справі ОСОБА_2 , який керуючи автомобілем Ssang Yong Kyron, д.н.з. НОМЕР_2 , не дотримався вимог п.12.4 і п.14.6 (а і в) ПДР України, що призвело настання даної ДТП, та пошкодження майна позивача.

Висновок суду першої інстанції щодо неналежності та недопустимості наданих позивачем доказів, в тому числі висновку експертного дослідження № 275/19-29 від 03 січня 2020 року колегія суддів вважає незаконним, оскільки зазначений висновок складений експертом експертної установи - Чернівецького відділення КНДІСЕ Міністерства юстиції України, містить інформацію щодо предмета доказування - обставин ДТП та вини відповідача ОСОБА_2 у її настанні, та не спростований у спосіб, визначений ЦПК України.

Тому, відповідно до положень ст. 1166, 1188 ЦК України саме ОСОБА_2 повинен відшкодовувати позивачу заподіяну шкоду.

Із матеріалів справи вбачається, що вартість заподіяної шкоди позивачу згідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого КТЗ №42-1900, виготовленого 03 червня 2019 року ФОП СОД ОСОБА_4 складає 192650 грн, що є ринковою вартістю автомобіля Volkswagen Caravelle, 2001 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 станом на дату оцінки, оскільки вартість відновлювального ремонту становить 432777,03 грн, що перевищує ринкову вартість (а.с.24-36 т.1).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Із матеріалів справи вбачається, що власник автомобіля Ssang Yong Kyron, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , яким на час ДТП керував відповідач ОСОБА_2 , застрахував свою цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу згідно норм вищевказаного Закону у Акціонерному товаристві «Страхова група «Тас» (приватне), що підтверджується полісом №АО/5054200 від 22 лютого 2019 року (а.с.38 т.1).

При цьому страхова сума на відшкодування шкоди спричиненої майну складає 100000 грн, а розмір погодженої сторонами франшизи 950 грн., тому відповідач у справі АТ «СГ «ТАС» (приватне) повинне відшкодувати позивачу страхову суму в розмірі 99050 грн.

Заперечення відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування страховиком вказаної шкоди з посиланням на ст. 1188 ЦК України є безпідставне.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач у межах річного строку подав 17 січня 2020 року заяву про виплату страхового відшкодування, однак відповідач АТ «СГ «ТАС» з порушенням строків, визначених ст. 36.2 Закону України протягом 90 днів не провела відповідну виплату та не надала мотивовану відмову.

Із наданого до суду першої інстанції 07 квітня 2020 року відзиву на позовну заяву представника АТ «СГ «ТАС» Ніколаєва В.В. вбачається не згода АТ виконати свої зобов`язання за договором обов`язкового страхування, яка мотивована тим, що винними у виникненні вказаної ДТП є обидва водія, тому розмір вказаного відшкодування повинен бути проведений із врахуванням положень ст. 36,3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто ступеню вини кожного із водіїв.

Однак, колегія суддів не погоджується із даними доводами представника відповідача, оскільки із матеріалів справи не вбачається наявність вини водія ОСОБА_3 у виникненні ДТП. Зокрема, проведеним у справі інженерно-транспортним дослідженням встановлено, що дії водія ОСОБА_3 відповідали Правилам дорожнього руху (а.с. 17- 21 т.1).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема у постановах: від 05 червня 2018 року (справа № 910/7449/17, провадження № 12-104гс18); від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18); від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18); від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к, провадження № 13-24кс19); від 11 грудня 2019 року (справа № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19).

У постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), Велика Палата Верховного Суду, у пунктах 136, 137 указаної постанови зазначила, що Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

За наведених обставин, колегія суддів вважає доведеними вимоги позивача про стягнення із АТ «СГ «ТАС» (приватне) на користь позивача суми страхового відшкодування в розмірі 99050 грн.

Щодо відшкодування завданої позивачу матеріальної шкоди за рахунок відповідача ОСОБА_2 , то колегія суддів враховує наступне.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності що передбачено статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зазначена правова позиція закріплена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20.

Таким чином відповідач у справі ОСОБА_2 , як особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, мав обов`язок відшкодувати позивачу, як потерпілому, в порядку визначеному ст. 1194 ЦК України різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Разом із тим, із Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №42-1900 від 03 червня 2019 року проведеного фізичної особою - підприємцем СОД ОСОБА_4 вбачається, що розмір завданої позивачу матеріальної шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 30 травня 2019 року становить 192650 грн.

При цьому частина шкоди в розмірі 99050 грн, підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок страховика АТ «СГ «ТАС» ( приватне), тому відповідач відповідно до положень ст. 22, 1166, 188, 1194 ЦК України повинен відшкодувати позивачу різницю між між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що становить 93600 грн. ( 192650 - 99050).

Визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами) (правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц).

Розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону). У разі, коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.

З урахуванням викладеного, а також беручи до уваги положення ст. 8 ЦК України, колегія суддів вважає за можливе застосування вказані вище положення Закону і до правовідносин, які склалися між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем у справі ОСОБА_2 .

Отже, з аналізу змісту наведених норм можна дійти висновку, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є економічно необґрунтованим, витрати на ремонт перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. У разі, якщо власник не згоден із визначенням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди.

Вирішуючи питання про відшкодування позивачу ОСОБА_1 завданої ОСОБА_2 матеріальної шкоди, пов`язаної із пошкодженням автомобіля Volkswagen Caravelle 2001 року випуску, колегія суддів враховує, що згідно до висновку, викладеному у Звіті про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №42-1900 від 03 червня 2019 року ринкова вартість автомобіля позивача до пошкодження становила 192650 грн, а вартість його відновлювального ремонту, з урахуванням зносу, становить 432777,03 грн, що перевищує ринкової вартості автомобіля до пошкодження, а тому проведення відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, є економічно недоцільним, у зв`язку з чим експерт дійшов висновку про визначення розміру шкоди на рівні ринкової вартості автомобіля позивача до пошкодження - 192650 грн.

Таким чином, транспортний засіб позивача вважається фізично знищеним і він має право на відшкодування його вартості за рахунок страхового відшкодування ПрАТ «СГ «ТАС» в сумі 99050 грн. та відповідача ОСОБА_2 93600 грн. (192650 - 99050). При цьому після відшкодування вказаної шкоди право на залишки транспортного засобу отримує відповідач у справі ОСОБА_2 .

Ухвалюючи рішення у цій частині колегія суддів враховує думку представника позивача у справі адвоката Загарії О.Д., який підтвердив факт перебування пошкодженого автомобіля VOLKSWAGEN, модель CARAVELLE, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у стані в якому він був після ДТП, та погодження позивача ОСОБА_1 передати вказаний автомобіль відповідачу.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , вище вказаних норм матеріального права, та обставин справи не врахував, тому вказане рішення підлягає скасуванню з ухваленням у даній справі нового судового рішення.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки суд апеляційної інстанції визнав вимоги позивача доведеними тому на його користь з відповідачів у справі підлягають стягненню судові витрати понесені ним при підготовці матеріалів справи для звернення до суду та розгляді вказаної справи пропорційно до задоволених вимог.

Так, із матеріалі справи вбачається, що позивачем були понесені наступні судові витрати: судовий збір при подачі позову до суду першої інстанції в розмірі 936 грн. (а.с. 5 т.1) та 2889,75 грн. при подачі апеляційної скарги (а.с. 141 т.2). Крім того позивач поніс витрати, пов`язані з проведенням інженерно-транспортним дослідженням в розмірі 3014, 40 грн. (а.с. 22, 23 ).

З врахуванням того, що позовні вимоги судом апеляційної інстанції задоволенні в пропорції 51% відносно відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» та 49% відносно відповідача ОСОБА_2 , то саме в такій пропорції повинні бути розподілені витрати в частині сплати судового збору за подачу апеляційної скарги та витрат, які пов`язані з проведенням інженерно-транспортним дослідженням.

Витрати понесені позивачем по сплаті судового збору за подачу позовної заяви до суду першої інстанції в розмірі 936 грн, повинні бути покладені на відповідача у справі ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, ст. 22, 23, 1167, 1187, 1188, 1192 ЦК України, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 23 грудня 2021 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (юр. адр. 03062 м. Київ, проспект Перемоги, 65 ) на користь ОСОБА_1 99050 грн. страхового відшкодування, 1537,34 грн. витрат пов`язаних із оплатою інженерно-транспортного дослідження, 1473,77 грн. сплаченого судового збору, а всього 102061, 11 грн. (сто дві тисячі шістдесят одна гривня 11 коп.)

Стягнути ОСОБА_2 (зареєстрованого АДРЕСА_2 , проживаючого фактично АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 93600 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 1477,06 грн. витрат пов`язаних із оплатою інженерно-транспортного дослідження, 2351,98 грн. сплаченого судового збору, а всього 97429,04 грн. (дев`яносто сім тисяч чотириста двадцять дев`ять гривень 04 коп.).

Зобов`язати ОСОБА_1 після отримання повного відшкодування вказаної шкоди від ОСОБА_2 , передати ОСОБА_2 залишки пошкодженого автомобіля VOLKSWAGEN, модель CARAVELLE, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у стані в якому він був після ДТП, яка мала місце 30 травня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків визначених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 10 листопада 2022 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв