Справа № 454/629/14 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/811/1968/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М. Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 липня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

в березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про припинення стягнення аліментів, відкликання виконавчого документа та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

В обгрунтування позовних вимог, з врахуванням заяви про зміну предмету позову, покликається на те, що з 08 липня 2006 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , у якому в сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 27 серпня 2009 року вирішено стягувати з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дітей- ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частки зі всіх видів його заробітку(доходу) щомісячно, але мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 14.07.2009 року до повноліття дітей. Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 додаткові витрати в сумі по 200 грн щомісячно на лікування та розвиток дочки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня винесення рішення. Стягнуто з ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5 500 грн. щомісячно починаючи з дня винесення рішення до досягнення дочкою ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 -трьох річного віку.

Зазначає, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 26 вересня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Стверджує, що з липня 2013 року відповідачка проживає окремо, діти залишилися проживати із позивачем та перебувають на його повному утриманні, відповідачка жодної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, дітьми не цікавиться. Вказує, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 15 травня 2014 року ОСОБА_5 позбавлено батьківських прав відносно дочок - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вважає, що з часу винесення рішення Червоноградським міським судом від 27 серпня 2009 року про стягнення з нього аліментів на утримання дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , змінилися обставини справи, а саме відповідачка позбавлена батьківських прав відносно дітей, а діти проживають разом з батьком. Відтак, є підстави для припинення стягнення аліментів за вказаним рішенням суду.

З наведених підстав просить:

припинити стягнення аліментів з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць до досягнення дітьми повноліття, що стягуються на підставі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 27 серпня 2009 року в справі №2-2382/09 з дня подання позову до суду, тобто з 05 березня 2014 року;

визнати таким, що не підлягає виконанню та відкликати з Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавчий лист №2-2382/09, виданий Червоноградським міським судом Львівської області 09 вересня 2009 року про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць до досягнення дітьми повноліття

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини усіх видів її заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 березня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 04 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць до досягнення дітьми повноліття, що стягуються згідно рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 27.08.2009р. в справі №2-2382/09, з 05.03.2014 року.

Визнано таким, що не підлягає виконанню та відкликано із Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавчий лист №2-2382/09, виданий Червоноградським міським судом Львівської області 09.09.2009р. про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частини усіх видів її заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.03.2014 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 840 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт вказує, що у вказаній цивільній справі 31 березня 2014 року судом було винесено заочне рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у сумі 450 грн. на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення ними повноліття. Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 03 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, рішення скасовано та призначено справу на новий розгляд. Зазначає, що ОСОБА_3 звертаючись 15 грудня 2020 року із заявою про зміну предмету позову фактично змінив позовні вимоги, що є порушенням ч.ч.2,3 ст. 49 ЦПК України. Стверджує, що одночасна змін предмету та підстав позову є новими позовними вимогами і такі мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності до вимог ЦПК України з одночасною відмовою від раніше заявлених вимог. Більше того, нові позовні вимоги в частині, яка стосується рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 27 серпня 2009 року у справі №2-2382/09, жодним чином не пов`язані ані з предметом, ані з підставами позову у первісній редакції.

Звертає увагу на те, що нормами цивільно-процесуального законодавства не передбачено процедури відкликання судом виконавчого листа, який було видано на виконання рішення суду, оскільки суд вправі лише визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю або частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Вказує, що позовні вимоги про припинення стягнення аліментів та про визнання таким, що не підлягає виконанню і відкликання виконавчого листа не мають жодного відношення до справи №454/629/14-ц, а лише вказують на зловживання позивачем своїми процесуальними правами.

Стверджує, що при поданні 15 грудня 2020 року заяву про зміну предмету позову позивачем не заявлено вимогу про зміну способу стягнення аліментів. Крім того, на думку апелянта, постановляючи оскаржуване рішення та зазначаючи про стягнення аліментів з ОСОБА_1 починаючи з 05 березня 2014 року, суд першої інстанції грубо порушив норми процесуального права, оскільки первинне рішення встановлювало тверду грошову суму стягнення, а відтак, змінюючи спосіб стягнення аліментів суд мав призначити таке з дати набрання рішенням законної сили. Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 10 серпня 2022 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 липня 2022 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 липня 2022 року призначено на 16 год. 00 хв. 24 жовтня 2022 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 02 листопада 2022 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 24 жовтня 2022 року, датою ухвалення постанови є саме 02 листопада 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами доведено підстави припинення стягнення з нього аліментів на утримання дітей на користь відповідачки у зв`язку зі зміною обставин, а саме те, що їх діти ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 2013 року проживають разом із ним та знаходяться на його утриманні. Крім того, відповідачка не виконує свого обов`язку щодо утримання дітей, не піклується про їх виховання,зважаючи на те, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина, тому відповідно до ст.ст. 180,182,183 СК України аліменти підлягають стягненню з ОСОБА_1 в розмірі 1/3 частки від свого доходу щомісяця на утримання двох дітей до досягнення ними повноліття, з часу звернення позивача із даним позовом до суду.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини).

Статтею 27 Конвенції про права дитини, передбачено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно преамбули Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Україною 03.08.2006, визначається важливість ролі батьків у захисті та підтримці прав і найвищих інтересів дітей, зважаючи на те, що Держави в разі необхідності мають також брати участь у такому захисті й у такій підтримці.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися при вирішенні питань, що безпосередньо стосуються дитини з причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР.

Статтею 51 Конституції України, ч. 2, 3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частини 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошують, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено ст. 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 08 липня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в відділі реєстрації актів цивільного стану Червоноградського МУЮ Львівської області було укладено шлюб про що зроблено актовий запис №244.

За час перебування у шлюбі у сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 (а.с.3,4).

Заочним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 26 вересня 2013 року шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 розірвано (а.с.5).

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 27 серпня 2009 року стягнуто з з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дітей- ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частки зі всіх видів його заробітку(доходу) щомісячно, але мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 14.07.2009 року до повноліття дітей. Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 додаткові витрати в сумі по 200 грн щомісячно на лікування та розвиток дочки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня винесення рішення. Стягнуто з ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5 500 грн. щомісячно починаючи з дня винесення рішення до досягнення дочкою ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 -трьох річного віку.

05 березня 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів з тих підстав, що з червня 2013 року відповідачка залишила сім`ю, шлюб між сторонами розірвано, діти знаходяться на його утриманні та проживають разом з батьком.

Заочним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 31 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Вирішено стягувати із ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі по 450 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 05.03.2014 року і до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 03 листопада 2020 року заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 31 березня 2014 року скасовано та призначено у справі підготовче провадження.

15 грудня 2020 року ОСОБА_3 звернувся в суд з заявою про зміну предмету позову та просив суд: припинити стягнення аліментів з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць до досягнення дітьми повноліття, що стягуються на підставі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 27 серпня 2009 року в справі №2-2382/09 з дня подання позову до суду, тобто з 05 березня 2014 року; визнати таким, що не підлягає виконанню та відкликати з Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавчий лист №2-2382/09, виданий Червоноградським міським судом Львівської області 09 вересня 2009 року про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць до досягнення дітьми повноліття; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини усіх видів її заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 березня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття.

Підставою для зміни предмета позову вказав те, що з часу винесення рішення Червоноградським міським судом Львівської області від 27 серпня 2009 року про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 змінилися обставини, а саме ОСОБА_5 позбавлена батьківських прав відносно дітей, а доньки з червня 2013 року проживаються разом з батьком, ОСОБА_3 .

Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільненні від них.

Підставою для задоволення вимоги про звільнення від сплати аліментів є встановлення факту проживання дитини, на утримання якої стягуються аліменти, разом з платником аліментів та перебування дитини на його повному утриманні.

Згідно характеристики, виданої Поторицькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Сокальської РДА Львівської області №167 від 04.12.2013 року ученицю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 виховують тато і бабуся, участь мами у вихованні дитини на даний час відсутня.

З характеристики, виданої завідувачем ДНЗ с. Поториця №20 від 03.12.2013 року вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в дитячий садочок приводить та забирає тато або бабуся, батько відвідує батьківські збори та свята, мати, ОСОБА_11 не приймає ніякої участі у вихованні та догляді дитини, не цікавиться навчанням та вихованням доньки з літа 2013 року.

Як вбачається з довідки №19 від 27 лютого 2014 року, виданої виконавчим комітетом Поторицькою сільською радою Сокальського району Львівської області ОСОБА_3 сам виховує неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.8).

Згідно акту №27 від 27 лютого 2014 року, виданого місцевою сільською радою с.Поториця вбачається, що ОСОБА_5 зареєстрована в АДРЕСА_1 проте з липня 2013 року за вказаною адресою не проживає, до дітей не навідується, місце її проживання невідоме (а.с.101 -зворот).

З копії будинкової книги будинковолодіння АДРЕСА_1 , а також з довідки про склад сім`ї №153 від 02 березня 2020 року вбачається, що у будинку зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (власник), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (колишня дружина), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (дочка), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (дочка) (а.с.102).

Відповідно до акту №36 від 02.03.2020 року, виданого виконавчим комітетом Поторицької сільської ради Сокальського району Львівської області, ОСОБА_5 на момент обстеження за адресою по АДРЕСА_1 фактично не проживає (а.с.102 - зворот).

З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 47 від 02.03.2020 рок вбачається, що в буднику АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_3 - власник, ОСОБА_6 донька та ОСОБА_7 донька. Власник один виховує двох дітей, діти перебувають на утриманні батька, мати, ОСОБА_5 за вказаною адресою зареєстрована, проте не проживає.

Із копії свідоцтва про шлюб встановлено, що 25 березня 2017 року ОСОБА_5 в Бориспільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області зареєструвала шлюб із ОСОБА_12 та змінила своє прізвище на ОСОБА_13 (а.с.105).

Враховуючи вищенаведене суд першої інстанції, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, прийшов до вірного висновку, що після розірвання шлюбу між сторонами в 2013 році їх неповнолітні діти ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 залишилися проживати разом із батьком, ОСОБА_3 , знаходяться на його утриманні, однак згідно рішення Червоноградського міського суду від 27.08.2009 року позивач продовжує сплачувати аліменти на утримання дітей в користь відповідачки, а відтак позовні вимоги про припинення стягнення із ОСОБА_3 аліментів в користь відповідачки згідно вищевказаного рішення підлягають до задоволення.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 27 серпня 2009 року у справі №2-2382/09 Червоноградським міським судом Львівської області 09 вересня 2009 року було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць до досягнення дітьми повноліття.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Оскільки суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, прийшов до висновку про наявність підстав для припинення стягнення аліментів з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 на підставі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 27 серпня 2009 року в справі №2-2382/09 , а відтак підставною є й позовна вимога про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішеннях інших органів (посадових осіб) регулюються розділом VI ЦПК України, які не передбачають відкликання судом виконавчого листа, який було видано на виконання рішення суду, а тому колегія суддів вважає, що позовна вимога ОСОБА_3 про відкликання виконавчого документа є необґрунтованою та у її задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.

Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживають разом з батьком, ОСОБА_3 та перебувають на його повному матеріальному утриманні.

Зважаючи на те, що аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дітей, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дітей в коштах у розмірі, необхідному для їх життєдіяльності, забезпечення достойного рівня життя, який необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, їх гармонійного розвитку, враховуючи рівність обов`язків батьків щодо матеріального утримання дітей, їх потреби, стан здров`я, визначений законом мінімальний розмір аліментів та прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, беручи до уваги те, що аліменти стягуються на двох дітей, враховуючи обставини справи колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про необхідність стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частини усіх видів її заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.03.2014 року і до досягнення дітьми повноліття., оскільки такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення належного матеріального утримання дітей.

Вважаючи оскаржуване рішення суду незаконним та необґрунтованим, апелянт покликається на те, що позивач, подавши заяву про зміну предмету позову, змінив спосіб стягнення аліментів, і оскільки такі згідно з рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 31 березня 2014 року підлягали стягненню в твердій грошовій сумі, то суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення безпідставно змінив спосіб стягнення аліментів, визначивши розмір аліментів в частці від доходу.

Такі доводи апелянта спростовуються тим, що рішення Сокальського районного суду Львівської області від 31 березня 2014 року, на яке покликається апелянт скасоване, а відтак не може мати для суд будь - якого значення при вирішенні спору, і окрім цього суд першої інстанції стягнув аліменти в частці від доходу, враховуючи позовні вимоги позивача у поданій ним позовній заяві від 05.03.2014 року, а також в поданій позивачем заяві про зміну предмету позову від 15.12.2020 року, зазначивши спосіб стягнення з відповідача аліментів в частці від доходу.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 , звертаючись 15 грудня 2020 року із заявою про зміну предмету позову фактично змінив позовні вимоги, що є порушенням ч. ч. 2, 3 ст. 49 ЦПК України, то колегія суддів вважає такі безпідставними з огляду на те, що ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 03 листопада 2020 року заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 31 березня 2014 року скасовано, призначено у справі підготовче провадження на 16 грудня 2020 року, а відтак ОСОБА_3 , подаючи 15 грудня 2020 року заяву про зміну предмету позову подав таку в межах строку визначеного ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви, що спростовує доводи апелянта про те, що аліменти підлягають стягненню з моменту набрання законної сили рішенням суду у даній справі, а відтак суд вірно визначив, що аліменти підлягають стягненню з для подання ОСОБА_3 позову, а саме з 05 березня 2014 року.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 липня 2022 року в частині задоволення позовної вимоги про відкликання із Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавчого листа №2-2382/09, виданого Червоноградським міським судом Львівської області 09.09.2009 р. про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць до досягнення дітьми повноліття скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову, якою відмовити в задоволенні цієї позовної вимоги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 02 листопада 2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк