Справа №760/2388/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря - Фареник А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області про відшкодування моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з Державного бюджету України на його користь 50 000, 00 гр. в відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями Департаменту патрульної поліції з залученням Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області для здійснення казначейського обслуговування.

Посилається в позові на те, що 06 лютого 2019 року Інспектор Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Здоровиця М.М. виніс постанову серії НК №666353 про притягнення його до відповідальності в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122КУпАП.

Не погоджуючись із винесеною постановою він звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом про скасування постанови, як неправомірної та такої, що порушує його права.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 липня 2020 року позовні вимоги було задоволено повністю, постанову було скасовано, як протиправну.

Рішення не оскаржувалося сторонами.

Вважає, що безпідставним притягненням його до відповідальності, діями та рішеннями посадової особи відповідача-1 йому була завдана моральна шкода.

Стверджує, що інспектор зупинив його транспортний засіб безпідставно та незаконно, а розгляд справи було проведено із суттєвими порушеннями.

Зазначає, що у розмові з ним інспектор Здоровиця М.М. спілкувався з ним зверхньо, неввічливо та іронічно, не відповідав на його питання та відмовлявся вручати постанову.

Інспектор ОСОБА_3 перешкоджав врученню постанови та погрожував зламати йому року та затримати його, застосувавши фізичну силу, постійно втручався в розмови, тикав, ображав, глузував та погрожував.

У результаті таких дій інспекторів він був змушений коригувати свої плани на майбутнє, нормальне та розмірене життя вже було неможливе, адже був змушений звертатися до суду.

Усвідомлюючи, що його права цинічно, грубо, зухвало і демонстративно порушувалися працівниками поліції, які відчували свою безкарність, він зазнав з їхнього боку страждань, які були заподіяні внаслідок фізичного та психічного впливу, а саме залякування і погрози при відстоюванні своїх порушених прав, знущання та фізичне насильство, які чергувалися з глузуваннями та насмішками, що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршило відносини з оточуючими людьми.

Окрім цього, внаслідок незаконних дій Інспектора ОСОБА_3 отримав синець на грудній клітині та важкість дихання при хронічній хворобі дихальних шляхів.

Також завдання моральної шкоди пов`язано зі стресом, душевним хвилюванням, відчуттям приниження та образи від неправомірних рішень, погроз та дій працівників поліції.

Завдану йому моральну шкоду оцінює в 50 000, 00 гр. та просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 01 лютого 2022 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 17 лютого 2022 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам копію позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов.

Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, представник відповідача Головного Державної казначейської служби Українив Київській області отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви в справі 07 червня 2022 року.

/ а. с. 31 /

Відповідачам був наданий строк для надання відзиву.

17 червня 2022 року представник відповідача - Департаменту патрульної поліції подав до суду відзив, у якому проти позову заперечує.

Зазначає, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 липня 2020 року не було визначено, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, було здійснено шляхом вчинення неправомірних дій інспектором під час виконання ним службових обов`язків.

Таким чином, не було встановлено будь-яких порушень інспектора під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тільки скасовано постанову та закрито провадження в справі за відсутності доказів вчинення правопорушення.

З урахуванням цього вважає, що жодних протиправних дій інспектором вчинено не було, що і спростовує сам факт заподіяння позивачу будь-якої шкоди внаслідок його дій.

Відмічає, що відповідно до позиції Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №312/262/18 сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.

Вважає, що рішенням суду про задоволення позову права позивача були відновлені.

Разом з тим, позивач належним чином не довів, що саме через незаконні дії інспектора відносно нього він зазнав моральної шкоди, що також підтверджується відеозаписами, які надав позивач, з яких вбачається його зверхнє ставлення до працівників поліції, висловлювання в їх сторону ненормативної лексики та зневага до правоохоронних органів.

Позивачем не обгрунтовано належним чином, з чого він виходив при визначенні розміру суми компенсації за, начебто, спричинену моральну шкоду, не вказав та не довів, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, а тому вказана вимога є необгрунтованою, безпідставною.

Водночас, наявність вини не встановлена та відсутня, так як дії інспектора здійснювалися на підставі та в межах чинного законодавства.

Враховуючи викладене, просить у позові відмовити.

20 червня 2022 року до суду надійшов відзив представника відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області, в якому останній також заперечує проти позову.

Зазначає, що жодних прав та інтересів позивача Управлінням порушено не було, Управління не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди не завдавало.

Вважає, що в позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, погіршенні стану здоров`я та його причинно наслідковий зв`язок, а тому просить у позові відмовити.

04 липня 2022 року позивач подав на електронну адресу суду відповідь на відзив відповідача -1 - Департаменту патрульної поліції.

Вважає, що позиція відповідача зводиться лише до цинічного ігнорування зафіксованих ним на відео подій та очевидних фактів при тому, що саме інспектори зобов`язані були проводити відеозйомку на свій портативний реєстратор і використовувати як доказ його винуватості.

Наголошує на тому, що інспекторами поліції були вчинені протиправні дії та винесена протиправна постанова про накладення адміністративного стягнення, було принижено його честь та гідність, нанесено удар, отримано низку залякувань та погроз, внаслідок цього йому було завдано моральної шкоди, яка полягала у моральних та фізичних стражданнях, які внесли негативні зміни у його життя.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст.19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Статтею 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до ч.2 цієї статті моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна;у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За змістом ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Тобто, при застосуванні ст.ст.1173, 1174 ЦК України суд має встановити: по-перше: невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге: факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.

За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 липня 2020 року був задоволений адміністративний позов позивача.

Визнано протиправною та скасовано постанову серії НК №666353 від 06 лютого 2019 року, винесену інспектором роти № 3 батальйону №4 полку №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Здоровицею М.М. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з ч. 1 ст. 1, ч. 3 ст. 19, ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунком 4 ч.1 ст.2 закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У статті 3 Закону визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом ст.4 Закону моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 21 жовтня 2020 року в справі № 312/262/18 / провадження № 61-14401св19/, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при застосуванні ст.ст.1173, 1174 ЦК України суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.

За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Крім того, суд також враховує, що статтями 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

В Рішенні Конституційного суду України № 11-рп/2012 зазначається, що засада рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч.1 ст.55 Конституції України.

Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст.24 Основного Закону України, і стосується, зокрема, сфери судочинства.

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав.

Тобто, суд конституційної юрисдикції тлумачить даний принцип, як принцип, який дає змогу усім учасникам реалізувати свої процесуальні права.

З цього випливає, що право на доступ до суду, в тому числі право на захист порушених чи оспорюваних прав та їх захист судом має не лише відповідач, а й позивач, який звернувся до суду за захистом і таке право йому гарантоване законом.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.

Будь-яких доказів протиправних дій інспектора Управління патрульної поліції, які б могли завдати йому моральних страждань, позивач при зверненні до суду не надав.

З наданого позивачем до позову диску з фіксацією обставин, за яких щодо нього була винесена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, не вбачається протиправних чи зневажливих дій інспектора щодо нього.

Більше того, нічого з описаного позивачем у позові на диску в частині поведінки інспекторів поліції щодо нього, не зафіксовано.

Навпаки, саме позивач при спілкуванні з працівниками поліції демонструє зневажливе ставлення до них та правоохоронних органів у цілому, принижує їх та виражається нецензурно.

Крім цього, відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З долученого позивачем відео вбачається, що воно піддавалося художній обробці шляхом внесення додаткових надписів та спецефектів.

Судом встановлено,що позивач не був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, накладеного поліцейським, оскільки скористався наданим законом правом на оскарження постанови, яка була скасована судом.

Тобто, позивач реалізував передбачене КУпАП та Кодексом адміністративного судочинства України право на оскарження процесуальних рішень уповноваженої посадової особи.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 21 жовтня 2020 року в справі № 312/268/18 / провадження № 61-14401 св19/, сам факт скасування судом постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та закриття судом справи про адміністративне правопорушення не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності інспектора Управління патрульної поліції у розумінні вимог ст. 1176 ЦК України, а тому не тягне обов`язкового наслідку цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що його діями, як посадової особи, йому була заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню відповідачами.

З урахуванням цього суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 19, 56 Конституції України, ст. ст.22, 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, Законом України «Про Національну поліцію», Законом України ««Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст.2, 4, 10, 12-13, 76-82, 89, 133, 134, 137, 141, 259, 263-265, 272, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А. Шереметьєва