ПОСТАНОВА

Іменем України

13 жовтня 2022 року м. Кропивницький

справа № 386/876/21

провадження № 22-ц/4809/990/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Зятковського Тимура Володимировича, який представляє інтереси ОСОБА_2 , на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 05 липня 2022 року у складі судді Гут Ю. О. і

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив:

- стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошову компенсацію в розмірі 29 904 грн;

- припинити його право спільної сумісної власності на автомобіль DAWOO Sens T 1311» 2005 року випуску (номер шасі НОМЕР_1 ), державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на свою користь судові витрати та витрати за надання правничої допомоги.

Позовна заява мотивована тим, що під час перебування у шлюбі 18.04.2019 сторонами за спільні кошти було придбано у власність автомобіль марки «DAWOO Sens T 1311» 2005 року випуску (номер шасі НОМЕР_3 ), державний номерний знак НОМЕР_2 , який було зареєстровано у державних органах на ім`я відповідача .

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 19.06.2020 здійснено поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнано право власності за ОСОБА_2 на Ѕ ідеальну частку автомобіля марки «DAWOO Sens T 1311» 2005 року випуску (номер шасі НОМЕР_3 ), державний номерний знак НОМЕР_2 .

Станом на дату звернення до суду з позовом, виходячи із середньої вартості аналогічних транспортних засобів, позивач зазначав, що ринкова вартість 1/2 частини спірного транспортного засобу складає 29 904 грн.

У зв`язку з тим, що з кінця 2019 року вказаний автомобіль перебуває у володінні та користуванні ОСОБА_2 , яка чинить перешкоди у користуванні автомобілем позивачу та відмовляється в добровільному порядку сплатити позивачу компенсацію за частину автомобіля, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 05 липня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації за частину неподільного рухомого майна задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «DAWOO Sens T 1311» 2005 року випуску (номер шасі НОМЕР_3 ), державний номерний знак НОМЕР_2 у розмірі 29 904 грн.

Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину автомобіля марки «DAWOO Sens T 1311» 2005 року випуску (номер шасі НОМЕР_3 ), державний номерний знак НОМЕР_2 з дня отримання грошової компенсації у розмірі 29 904 грн.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що спірний транспортний засіб набутий сторонами в період шлюбу та є об`єктом їх права спільної сумісної власності, а тому позивач має право на грошову компенсацію вартості своєї Ѕ частки у праві спільної сумісної власності і, як наслідок, припинення її права власності на спірне майно.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна вимога позивача є обґрунтована і підлягає задоволенню, спірний автомобіль має бути залишений у власності відповідачу ОСОБА_2 , у якого і перебуває на даний час, а з неї на користь позивача ОСОБА_1 має бути стягнута грошова компенсація у розмірі вартості частки позивача у вказаному майні, що становить 29 904 грн та припинено право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину вказаного автомобіля з дня отримання грошової компенсації у розмірі 29 904 грн .

В апеляційній скарзі адвокат Зятковський Т. В., який представляє інтереси ОСОБА_2 , просить скасувати рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 05 липня 2022 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, а також стягнути з позивача на користь позивача витрати по сплаті судовоо збору за подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про перебування автомобіля у володінні відповідача та вчинення нею ОСОБА_1 перешкод у користуванні автомобілем, адже вказані висновки ґрунтуються виключно на припущеннях.

Крімтого, в процесі розгляду справи судом першої інстанції, саме позивач забрав спірний автомобіль собі, не повідомивши про це ОСОБА_2 та не надаючи їй доступу до цього транспортного засобу.

Відповідач вважає, що обгрнутовуючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції у мотивувальній частині навів норми матеріального права, які не мають жодного стосунку до справи, що ним розглядалась, адже наведені норми судом стосуються спільної сумісної власності подружжя, в той час, коли згідно наявного в матеріалах справи судового рішення, спірний автомобіль було поділено.

Також, позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження того, що майновий стан ОСОБА_3 дозволяє їй сплатити позивачу вартість його частки в спірному майні без відчуження цього автомобіля.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову становить 59 808 грн, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2022 становить 248 100 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої в частині мотивів задоволення позовних вимог інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 10 09.2015 рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області було розірвано.

За час перебування у шлюбі 18.04.2019 сторонами за спільні кошти було придбано у власність автомобіль марки «DAWOO Sens T 1311» 2005 року випуску (номер шасі НОМЕР_3 ), державний номерний знак НОМЕР_2 , який було зареєстровано на ім`я позивача ОСОБА_1 , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 .

Відповідно до Звіту № В-81 від 10.09.2021 ринкова вартість автомобіля «DAWOO Sens T 1311» 2005 року випуску (номер шасі НОМЕР_3 ), державний номерний знак НОМЕР_2 на дату оцінки 10.09.2021 становить 59 808 грн, як наслідок, вартість Ѕ частини спірного транспортного засобу складає 29 904 грн.

19.06.2020 рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області в справі № 386/428/20 (провадження № 2/386/208/20) позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, здійснено поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнано право власності за ОСОБА_2 на Ѕ ідеальну частку автомобіля марки «DAWOO Sens T1311» 2005 року випуску (номер шасі НОМЕР_3 ), державний номерний знак НОМЕР_2 .

Вказаний автомобіль з кінця 2019 року перебуває у володінні та користуванні відповідачки ОСОБА_2 , яка чинить перешкоди у користуванні автомобілем позивачу, шляхом переховування його в гаражі в домоволодінні її батьків, які також перешкоджають позивачеві володіти та користуватись автомобілем.

Відповідач в добровільному порядку відмовляється сплатити позивачу компенсацію за частину Ѕ належного йому автомобіля, а тому він змушений звернутись до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірний транспортний засіб набутий сторонами в період шлюбу та є об`єктом їх права спільної сумісної власності, а тому позивач має право на грошову компенсацію вартості своєї Ѕ частки у праві спільної сумісної власності і, як наслідок, припинення її права власності на спірне майно.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитись не можна, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частин першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до частин першої-третьої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина першастатті 12 ЦПК України).

Загалом принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.

Відповідно до ст. 129 Конституції Україниосновними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Матеріалами справи підтверджується, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що він перебував в зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_2 , який рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області 10.09.2015 було розірвано (а. с. 1-3).

За час перебування у шлюбі 18.04.2019 сторонами за спільні кошти було придбано у власність автомобіль марки «DAWOO Sens T 1311» 2005 року випуску (номер шасі НОМЕР_3 ), державний номерний знак НОМЕР_2 , який було зареєстровано на ім`я позивача ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а. с. 14).

Відповідно до Звіту № В-81 від 10.09.2021 ринкова вартість автомобіля «DAWOO Sens T 1311» 2005 року випуску (номер шасі НОМЕР_3 ), державний номерний знак НОМЕР_2 , на дату оцінки становить 59 808 грн (а. с. 8-13).

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області в справі від 19.06.2020 у справі № 386/428/20 (провадження № 2/386/208/20) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Здійснено поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнано право власності за ОСОБА_2 на Ѕ ідеальну частку автомобіля марки «DAWOO Sens T 1311» 2005 року випуску (номер шасі НОМЕР_3 ), державний номерний знак НОМЕР_2 (а. с. 25-28).

Частково задовольняючи позовні вимоги у справі № 386/428/20, суд першої інстанції виходив з того, що добровільної згоди між позивачкою та відповідачем щодо поділу спірного автомобіля не досягнуто, а сам автомобіль, будучи річчю неподільною, не може бути реально поділений між сторонами, а тому суд визначив ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу із залишенням зазначеного автомобіля у їх спільній частковій власності.

З наведеного вбачається, що намомент звернення позивача до суду з позовом, спірний автомобіль належав сторонам на праві спільної часткової власності.

Метою позивача є стягнення компенсації за частину неподільного рухомого майна - автомобіля.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що з кінця 2019 року спірний автомобіль перебуває у володінні та користуванні ОСОБА_2 , яка чинить перешкоди у користуванні автомобілем позивачу та відмовляється в добровільному порядку сплатити позивачу компенсацію за частину автомобіля.

Заперечуючи проти завдоволення позовних вимог, ОСОБА_2 зазначала, що її майновий стан не дозвляє сплатити позивачу вартість його частки в спірному майні, на підтвердження чого надала копію свідоцтва про народження їх спільної з ОСОБА_1 доньки ОСОБА_4 (а. с. 53); довідку про перебування доньки сторін на спостереженні у лікаря невролога (а. с. 61); розрахунок розміру заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки згідно виконавчого листа № 386/339/20 (а. с. 62); довідку про склад сім`ї № 1701 від 19.10.2021 на ім`я ОСОБА_2 (а. с. 63); інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заброд відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а. с. 64) та відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДПС України станом на 20.10.2021 на ім`я ОСОБА_2 (а. с. 65).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни).

Результат тлумачення приватно-правових норм, тобто діяльності зі з`ясування їхнього змісту (сенсу), має бути розумним.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вже звертав увагу на те, що загальні засади (принципи) цивільного права є фундаментальними, й інші джерела правового регулювання, насамперед акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту цих засад (принципів). Останні мають пряму дію, а тому їх слід ураховувати, здійснюючи, зокрема, тлумачення приписів актів цивільного законодавства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц).

Позивач не претендує на те, щоб автомобіль залишити собі, припинивши право відповідача на частку у праві спільної часткової власності з компенсацією їц за цю частку.

Він навпаки дав згоду на те, щоб отримати грошову компенсацію за його частку у праві спільної часткової власності на автомобіль від відповідача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) зазначала, що «платоспроможність відповідача не має значення для вирішення спору, у якому про припинення своєї частки у праві спільної власності на неподільну річ та отримання відповідної компенсації на свою користь просить позивач. У разі задоволення цього позову відповідач стає одноосібним власником речі. Тому його не можна вважати неплатоспроможним. Більше того, якщо для задоволення позову про стягнення коштів суд мав би враховувати платоспроможність відповідача на час розгляду справи, то стягнення у судовому порядку багатьох боргів було би неможливим саме з цієї причини.

Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо.»

З огляду на викладене безпідставними є посилання відповідача на те, що стягнення на користь позивача компенсації за його частку у праві спільної часткової власності на майно подружжя становитиме для відповідача надмірний тягар, суперечитиме принципу пропорційності та порушуватиме баланс приватних інтересів.

За обставин цієї справи дисбаланс останніх може виникнути якраз унаслідок відмови у задоволенні позовних вимог.

Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду першої інстанції про перебування автомобіля у володінні відповідача та вчинення нею перешкод у користуванні автомобілем ґрунтується виключно на припущеннях, а в процесі розгляду справи судом першої інстанції, позивач забрав спірний автомобіль собі, з огляду на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач не заперечувала проти того, що спірний автомобіль знаходиться у неї та не повідомляла суд першої інстанції про обставини того, що ОСОБА_5 забрав собі у користування спірний автомобіль.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31)).

Отже, коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.

Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58)).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) зазначала, що у разі поділу спільної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю.

Враховуючи, що спірний автомобіль є неподільною річчю, виділ у натурі частки із спільного майна подружжя та спільне користування ним є неможливим, суд приходить до висновку, що позивач має право на одержання від іншого співвласника (відповідача) грошової компенсації вартості його частки у спільному майні з припиненням його права власності на спірне майно відповідно до положень статті 364 ЦК України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про задоволення позовних вимог, проте, неправильно застосувавши норми матеріального права, помилково керувався положеннями СК України та ЦК України, які регламентують порядоку поділу спільного сумісного майна подружжя, як наслідок, дійшов помилкового висновку про те, що спірний автомобіль є об`єктом їх права спільної сумісної власності, оскільки рішенням суду, що набрало законної сили, залишено спірний автомобіль у спільній частковій власності сторін.

З огляду на викладене слушними є доводи апеляційної скарги про те, що наведені норми судом першої інстанції стосуються спільної сумісної власності подружжя, в той час, коли згідно наявного в матеріалах справи судового рішення, спірний автомобіль було поділено.

Порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення про задоволення позовних вимог, проте, помилковими є мотиви ухвалення такого рішення, рішення суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Зятковського Тимура Володимировича, який представляє інтереси ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 05 липня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник