ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року

м. Валки

справа № 638/12984/20

провадження № 22-ц/818/3366/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді - Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 13 грудня 2021року, в складі судді Уварової Ю.В.

УСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми вкладу за договором банківського вкладу в іноземній валюті у розмірі 864 долари США 96 центів та пеню в розмірі 2 491 долар США 08 центів, а всього 3 356 доларів США 04 центи.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 08.02.2011 він уклав з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ( надалі Банк) договір банківського вкладу (депозиту) в іноземній валюті, на підставі чого на його ім`я були відкриті карт/рахунки: НОМЕР_1 (договір SAMDNWFC0 від 08.02.2019); НОМЕР_2 ( договір SAMDNWFD400 від 14.08.2019); НОМЕР_3 (договір SAMDNWFD000 від 19.08.2019) .

Відповідно до умов договору, Банк мав нараховувати прості відсотки вкладнику на вклад з розрахунку щомісячно, шляхом зарахування на поточний банківський рахунок, операції з яким здійснюються з використанням платіжної картки, відкритий в Банку або готівкою через касу Банку. На банківських карткових рахунках позивача у іноземній валюті обліковувалась сума в розмірі 864 доларів США 96 цента, що підтверджується виписками по рахунку за період з 01.10.2019 по 25.06.2020, які не повернуто до цього часу, а саме станом на: 16.10.2019 по карт/рахунку НОМЕР_1 обліковувалась сума 304 дол. США 23 цента; 15.05.2019 по карт/рахунку НОМЕР_2 обліковувалась сума 234 дол. США 09 цента; 20.05.2020 по карт/рахунку НОМЕР_3 обліковувалась сума 326 дол. США 64 цента.

17 червня 2020 року позивач звернувся до Банку із заявою про перерахування залишків коштів з усіх рахунків на рахунки в іншу банківську установу, однак був повідомлений про те, що на його рахунках відсутні кошти, на підтвердження чого позивачеві були надані виписки по рахунках за період з 01.10.2019 по 25.06.2020.

13 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про надання інформації, в якій просив надати йому копії документів, що стали підставою списання грошових коштів з його банківських карт/рахунків, а саме наказів, розпоряджень, інформації про стан рахунків та копій укладених договорів, заяв та угод.

Листом від 03.08.2020 за № 20.1.0.0.0/7-200714/1199 Банк повідомив ОСОБА_1 , що вже повідомляв його листом від 15.10.2019 р. №20.1.0.0.0/7- 20191015/4031 про прийняте рішення, згідно з яким договори, укладені з ОСОБА_1 , будуть розірвані та закриті поточні рахунки на підставі статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ч. 1 ст. 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а саме у зв`язку із встановленням неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта. Для перерахування залишку коштів на інший рахунок, відкритий ОСОБА_1 в іншому банку, йому необхідно у строк 30 днів від дня надсилання цього повідомлення звернутись до будь-якого відділення Банку. Також Банк повідомив позивача про зміну тарифу встановленої комісії за обслуговування його поточного рахунку оскільки його віднесено до клієнта, щодо якого встановлено неприйнятно високий рівень ризику. А саме встановлено комісію яка стягується щомісячно протягом шести місяців у розмірі 17 % від суми коштів, що заходилась на рахунку(ах) Клієнта на 31 день від дня направлення повідомлення Клієнту про розірвання договору та закриття рахунку, але не більше суми залишку коштів на рахунку (ах) клієнта в 6-й місяць сплати комісії.

Однак ніяких повідомлень та листів від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про прийняте рішення, згідно з яким будуть розірвані укладені договори та закриті поточні рахунки ОСОБА_1 не надходило.

Позивач вважає дії Банку щодо списання грошових коштів з його рахунків є такими, що порушують положення укладених між сторонами у справі Договорів, вимоги законодавства України, що регулюють спірні правовідносини та права Позивача як споживача банківських послуг, тому просить стягнути з відповідача безпідставно списані кошти в сумі, еквівалентній 864 доларам 96 центам США на день ухвалення рішення.

Оскільки позивач є споживачем фінансових послуг, а Банк - їх виконавцем, за неналежне надання цих послуг Банк несе відповідальність, передбачену ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме має сплатити пеню у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.

Так, видача позивачу готівки мала б бути здійснена 17 червня 2020. Відтак, на думку позивача порушення його права на вільне володіння та розпорядження грошовими коштами слід рахувати за період з 17.06.2020 по 21.09.2020, цей період становить 96 днів.

Таким чином, розмір пені є наступним: 864,96 доларів США х 96 днів х 3% = 2491( дві тисячі чотириста дев`яносто один) долар США 08 центів.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 13 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 46 569 грн. 45 коп. В іншій частині - відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що у листі-повідомленні АТ КБ «Приватбанк» повідомляв позивача про причини розірвання ділових відносин та наголошував, що для перерахування залишків коштів, які містяться на рахунках Банку. ОСОБА_1 необхідно у строк 30 днів від дня надсилання цього повідомлення звернутися до будь-якого відділення Банку та надати документи за переліком, заповнити актуалізовану анкету-опитувальник, надати заяву із реквізитами про перерахування залишків коштів у іншу банківську установу. У разі не звернення до Банку у строк 30 днів від дня надсилання цього повідомлення, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, вступає в дію тариф - комісія за обслуговування поточного рахунку(ів) Клієнта, щодо -кого встановлено неприйнятно високий рівень ризику, яка стягується щомісячно протягом 6 місяців у розмірі щомісячного платежу 17% від суми коштів, що знаходилися на рахунку(ах) Клієнта на 31 день від направлення повідомлення Клієнту про розірвання договору та закриття рахунку.

З огляду на таке, що у строк 30 днів від дня надсилання цього повідомлення Позивач не звернувся до Банку та не надав документи за переліком зазначеному в повідомленні, Приватбанк почав нараховувати та списувати Комісію за обслуговування поточного рахунку І Клієнта, щодо якого встановлено неприйнятно високий рівень ризику (стягується щомісячно протягом 6 місяців у розмірі щомісячного платежу 17% від суми коштів, що знаходилися па рахунку(ах) Клієнта на 31 день від направлення повідомлення Клієнту про розірвання договору та закриття рахунку ) - як про те тричі попереджав у листі-повідомленні. Банк керувався І пунктом 1.1.3.2.42 Умов та Правил надання Банківських послуг, чинним у редакції станом на серпень 2017 року (місяць першого списання комісії у розміри 17%): У разі, якщо Клієнт, щодо якого Банком встановлено неприйнятно високий рівень ризику, не звернувся до Банку протягом 130 днів від дня надсилання Клієнту повідомлення про розірвання договору та закриття рахунку, - такий Клієнт зобов`язується сплатити Банку винагороду за обслуговування рахунка (ів) І відповідно до Тарифів Банка.

Крім того, апелянтом надсилалось повідомлення на адресу позивача щодо розірвання з ініціативи Банку ділових відносин. Отримання позивачем поштової кореспонденції залежить лише від його волевиявлення.

Також апелянт наголошує, що судом невірно стягнено пеню, оскільки позивач не довів підстави заявленого позову. Одночасно апелянт зазначає що висновок суду про стягнення пені не відповідає правовій позиції викладеній Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 року справа №759/13827/15 в якій наведено формулу розрахунку пені.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, у межах позовних вимог заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що Банком не було виконано своєчасно вимоги клієнта щодо перерахунку коштів, направлення повідомлення щодо одностороннього розірвання договору не може свідчати про обізнаність клієнта щодо дій Банку. Крім того, на момент звернення до відповідача із заявою про перерахування коштів до іншого банку, позивачу не було відомо про відсутність коштів на рахунках. Суд вважав доведеними позовні вимоги позивача.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судовим розглядом установлено, що ОСОБА_1 є клієнтом Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк», користується послугами банку та згідно з анкетою-заявою позивач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанк» та погодився з тим, що Умови та Правила надання банківських послуг разом з пам`яткою клієнта та тарифами складають договір банківського обслуговування.

08 лютого 2011 року ОСОБА_2 уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір банківського вкладу (депозит) в іноземній валюті.

На виконання договору банківського вкладу банк відкрив позивачу рахунки: НОМЕР_1 ;

НОМЕР_2 ;

НОМЕР_3 .

З копій виписок по рахункам вбачається, що залишки коштів складали: на рахунку НОМЕР_1 станом на 16.10.2019 року 304,23 долари США, на рахунку НОМЕР_2 на 15.05.2020 року 234,09 долари США, на рахунку НОМЕР_3 на 20.05.2020 року 326.64 долари США (а.с.15-18).

Станом на 25.05.2020 кошти на вказаних рахунках відсутні внаслідок списання комісії за наказом Дерискинг.

17.06.2020 ОСОБА_1 звернувся до Банку з проханням про перерахування залишків коштів у інший банк шляхом заповнення бланка відповідної заяви.

13.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до банку із заявою про надання інформації про стан його рахунків, підстави списання грошових коштів з наданням копій відповідних документів. 12.08.2020 позивач повторно звернувся в банк з аналогічною заявою (а.с.21-24/.

03.08.2020 позивачу надано письмову відповідь, у якій зазначено, що листом від 15.10.2019 його було повідомлено про розірвання ділових відносин та необхідність надання банку протягом 30 днів низки документів та повідомлено про наслідки неподання вказаних документів, а саме про початок дії нового тарифу за обслуговування рахунку в розмірі 17% від суми коштів, що знаходяться на рахунках. Враховуючи, що документи надані не були, була стягнути комісія за обслуговування рахунку відповідно до умов договору (а.с.75).

Згідно листа Банку адресованого ОСОБА_1 від 15.10.2019 відповідачем прийнято рішення про розірвання договорів та закриття поточних рахунків на підставі ст.64 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та ст.10 ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації /відмивання/ доходів…». Для перерахування залишків коштів, які містяться на рахунках Банку, ОСОБА_1 необхідно у строк 30 днів від дня надсилання цього повідомлення звернутися до будь-якого відділення Банку та надати документи за переліком, заповнити актуалізовану анкету-опитувальник, надати заяву з реквізитами про перерахування залишків коштів у іншу банківську установу. У разі не звернення ОСОБА_1 до Банку у строк 30 днів від дня надсилання цього повідомлення, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг вступає в дію тариф - комісія за обслуговування поточного рахунку(ів) Клієнта, щодо якого встановлено неприйнятно високий рівень ризику, яка стягується щомісячно протягом 6 місяців у розмірі щомісячного платежу 17% від суми коштів, що знаходилися на рахунку(ах) Клієнта на 31 день від направлення повідомлення Клієнту про розірвання договору та закриття рахунку ( а.с. 107).

Відповідно до даних копії реєстру згрупованих поштових відправлень від 01.11.2019 Банк направляв на адресу ОСОБА_1 листа (а.с.108 - 109). Проте, зазначений реєстр не містить даних про те, що це був саме лист від 15.10.2019.

Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Частиною другою статті 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Згідно з ч.3 ст.1058 ЦК України, до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі статтею 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до частини другої статті 1060 ЦК України за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Отже, банківський вклад є повернутим у день його фактичного повернення.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховний Суд України викладеній у постанові від 25 грудня 2013 року № 6-140цс13 за змістом якої згідно зі статтями 526, 1058 ЦК України зобов`язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладникові готівкою або надання реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак ненадання вкладнику можливості використання цих коштів зобов`язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосовувати відповідальність за порушення грошового зобов`язання, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.

Банком в супереч вимог закону не було своєчасно виконано вимоги ОСОБА_1 щодо перерахунку грошових коштів на іншу картку у іншому Банку, доказів належного повідомлення його про одностороннє розірвання договору банківського вкладу суду не надано.

Таким чином судова колегія погоджується з висновком суду щодо неправомірного списання грошових коштів з банківських рахунків позивача.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправомірність розрахунку пені судова колегія зазначає наступне.

Статтею 1073 ЦК України визначено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Оскільки відповідно до статей 2, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів".

Таким чином, відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції викладеній у постанові ВП ВС 20.03.2019 у справі №761/26293/16-ц .

Отже, вартість послуги, на яку нараховується пеня, збігається з розміром утримуваних банком коштів.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити за весь час прострочення, зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки, зокрема за умови, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо розрахунку розміру пені яка підлягає стягненню за несвоєчасне повернення позивачу коштів з банківського вкладу.

Інші доводи висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на залишити без задоволення.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 13 грудня 2021року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук