ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/598/21Головуючий у 1-й інстанції Білосевич Г.С.
Провадження № 22-ц/817/705/22 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Романська К.М.

сторін:

представника апелянта ОСОБА_1 ,

представника ДП «Кременецьке лісове господарство» Чернявської С.О.,

представника Тернопільської ОВА Цвігуна Т.П.

розглянувши у режимі відеоконференції цивільну справу № 601/598/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 травня 2022 року (ухвалене суддею Білосевич Г.С., повний текст якого складено 01 червня 2022 року) в справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Кременецьке лісове господарство», Тернопільської обласної державної адміністрації (з 24 лютого 2022 року Тернопільська обласна військова адміністрація), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, реєстраційна служба Кременецького районного управління юстиції Тернопільської області, Почаївська міська рада Кременецького району про визнання недійсним та скасування державного акту на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Кременецьке лісове господарство» (далі ДП «Кременецьке лісове господарство»), Тернопільської обласної державної адміністрації (далі - Тернопільської ОДА), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області), реєстраційна служба Кременецького районного управління юстиції Тернопільської області, Почаївська міська рада Кременецького району про визнання недійсним та скасування державного акту на земельну ділянку.

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликався на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 25 жовтня 2005 року він є власником житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Після набуття права власності на даний житловий будинок, який він купив в ОСОБА_4 , до ОСОБА_3 перейшло право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться вищезазначений житловий будинок. Згідно земельно-кадастрової книги Старотаразької сільської ради за гр. ОСОБА_5 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), рахувалася земельна ділянка загальною площею 0.74 га (в.т.ч. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0.25 га, для ведення особистого селянського господарства 0.49 га).

Рішенням одинадцятої сесії п`ятого скликання Старотаразької сільської ради № 65 від 22 червня 2007 року гр. ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд площею 0.25 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0.23 га, яка знаходиться в межах населеного пункту в АДРЕСА_1 , за рахунок земельних ділянок, які знаходилися в користуванні ОСОБА_5 .

Після ухвалення вищезазначеного рішення ОСОБА_3 звернувся до ліцензованої землевпорядної організації для виготовлення правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на вказані земельні ділянки. Однак в процесі виготовлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, на які позивач має право за законом, виявилося, що житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 та відповідно вищенаведені земельні ділянки розташовані в межах земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0225 цільове призначення: землі природоохоронного призначення, категорія земель: землі природно - заповідного та іншого природоохоронного призначення, форма власності: державна власність.

Вважає, що відповідачами порушені права позивача щодо можливості виготовлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, на які він має право за законом.

У зв`язку з наведеним просив суд визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0225, цільове призначення: землі природоохоронного призначення, категорія земель: землі природно заповідного та іншого природоохоронного призначення, форма власності: державна власність.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що земельна ділянка за кадастровим номером :01:001:0225 накладається на земельну ділянку, на якій знаходиться житловий будинок, що належить ОСОБА_3 . Таким чином, суд першої інстанції при ухвалені рішення не врахував, що чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Звертає увагу на те, що ОСОБА_3 є власником жилого будинку по АДРЕСА_1 , а тому відповідно до вищезазначених правових норм має право і на приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд. площею 0.25 га та ведення особистого селянського господарства площею 0.23 га, яка знаходиться в межах населеного пункту, однак, в силу встановлених обставин у справі дії та існування Державного акту на земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0225 порушує права ОСОБА_3 .

У зв`язку з наведеним просить рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

19 липня 2022 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника Тернопільської обласної військової адміністрації - Цвігуна Т.П. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що згідно із договором позивач набув право власності на об`єкт нерухомого майна за договором купівлі-продажу від 25 жовтня 2005 року, а рішенням Старотаразької сільської ради від 22 червня 2007 року було надано дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.25 га, селянського господарства площею 0.23 га, яка знаходиться в межах населеного пункту в АДРЕСА_1 . Однак, з моменту прийняття вищевказаного рішення від 22 червня 2007 року по даний час позивач не здійснив заходів, які передбаченні чинним законодавством, щоб отримати земельну ділянку у власність. При цьому, оскільки земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту та не була сформована до 07 жовтня 2013 року, то позивач вправі був звернутися до Тернопільської ОДА з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку в межах норм ст.121 ЗК України. Крім цього, задоволення позову позбавить користувача ДП «Кременецьке лісове господарство» законно набутого права щодо земельної ділянки.

У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

25 липня 2022 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника ДП «Кременецьке лісове господарство» - Чернявської Г.П. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що станом на дату придбання ОСОБА_3 житлового будинку ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), що знаходиться по АДРЕСА_1 , земельна ділянка під зазначеним домоволодінням не була сформована, попередній землекористувач не оформив права власності на таку земельну ділянку. З аналізу ст.120 ЗК України (у редакції, чинній на момент придбання позивачем житлового будинку) слідує, що ОСОБА_3 повинен був оформити право користування спірною земельною ділянкою, шляхом укладення та реєстрації відповідного договору оренди, однак такі заходи проведені ним не були. Крім того, рішенням Старотаразької сільської ради від 22 червня 2007 року було надано дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.25 га, селянського господарства площею 0.23 га, яка знаходиться в межах населеного пункту в АДРЕСА_1 , однак, позивач не розробив проекту землеустрою, не подав його на затвердження та не оформив право власності на спірну земельну ділянку, а тому останній може набути у власність земельну ділянку лише за процедурою, передбаченою ст.ст.116, 118 ЗК України. Разом з тим, ОСОБА_3 не звертався у визначеному законом порядку до розпорядника спірної земельної ділянки з питанням припинення на неї права постійного користування ДП «Кременецьке лісове господарство» та виділення йому у власність спірних земельних ділянок зазначеної площі.

У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Сідоров В.М. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник ДП «Кременецьке лісове господарство» Чернявська С.О. проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Тернопільської обласної військової адміністрації Цвігун Т.П. проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно договору купівлі-продажу від 25 жовтня 2005 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 10426217 від 18 квітня 2006 року ОСОБА_3 є власником домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 8-10).

Із довідки № 148 від 25 вересня 2020 року, виданої Почаївською міською радою Кременецького району Тернопільської області слідує, що згідно земельно-кадастрової книги Старотаразької сільської ради за гр. ОСОБА_5 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) рахувалась земельна ділянка загальною площею 0.74 га (в тому числі: для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд 0.25 га, для ведення особистого селянського господарства 0.49 га) (т.1 а.с.11).

Згідно рішення Старотаразької сільської ради Кременецького району Тернопільської області № 65 від 22 червня 2007 року надано дозвіл громадянину ОСОБА_3 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.25 га та ведення особистого селянського господарства площею 0.23 га, яка знаходиться в межах населеного пункту в АДРЕСА_1 , за рахунок земельних ділянок, які знаходилися в користуванні ОСОБА_5 (т.1 а.с.12-13).

Із повідомлень ДП «Кременецьке лісове господарство» від 20 січня 2021 року та 01 лютого 2021 року слідує, що на балансі підприємства, за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні будь-які будівлі. Інформації щодо даної нерухомості на підприємстві немає (т.1 а.с.14-15).

Згідно повідомлення відділу у Кременецькому районі Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області № 0-19-0.29-19/109-21 від 28 січня 2021 року, земельна ділянка із кадастровим номером :01:001:0225 внесена до Держаного земельного кадастру від 15 лютого 2013 року, згідно розробленої Технічної документації із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для збереження та використання заказників ДП «Кременецьке лісове господаство» (Загальнозоологічний заказник місцевого значення «СКИТ») (т.1 а.с.21).

Із повідомлення Почаївської міської ради № 113 від 18 січня 2021 року слідує, що земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться в межах населеного пункту в АДРЕСА_1 , не приватизована. Також інформовано, що рішення за № 65 від 22 червня 2007 року, які були прийняті Старотаразькою сільською радою відносно вищенаведеної земельної ділянки, зберігаються в архівному відділі Кременецької районної державної адміністрації (т.1 а.с.22).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-013 від 15 лютого 2013 року; витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 28003806 від 13 жовтня 2014 року та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно… № 272826705 від 01 вересня 2021 року, земельна ділянка площею 466.1612 га, кадастровий помер :01:001:022 є державної форми власності, землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення за цільовим призначенням для збереження та використання заказників, землі лісогосподарського призначення (т.1 а.с.16, 44, 34).

Із розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації №475-од «Про надання в постійне користування державному підприємству «Кременецьке лісове господарство» земельної ділянки державної власності на території Старотаразької сільської ради Кременецького району від 07 жовтня 2013 року та заяви директора ДП «Кременецьке лісове господарство» за № 02-415 від 19 серпня 2013 року слідує, що затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальнозоологічного заказника місцевого значення «Скит» державному підприємству «Кременецьке лісове господарство» для природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення за межами населеного пункту на території Старотаразької сільської ради Кременецького району. Надано державному підприємству «Кременецьке лісове господарство в постійне користування земельну ділянку державної власності площею 466.1612 га з кадастровим номером :01:001:0225 в межах загальнозоологічного заказника місцевого значення «Скит» за рахунок земель, що знаходяться в його користуванні для природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення за межами населеного пункту на території Старотаразької сільської ради Кременецького району. Зобов`язано державне підприємство «Кременецьке лісове господарство»: провести державну реєстрацію земельної ділянки та права постійного користування на неї в установленому законом порядку; виконувати обов`язки землекористувача відповідно до вимог статті 96 Земельного кодексу України; забезпечувати режим охорони і збереження заказника на наданій в користування земельній ділянці (т.1 а.с.31-33).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.

Згідно з статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до вимог статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Виходячи з положень статті 152 ЗК України та роз`яснень, які містяться у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом:

- визнання прав;

- відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

- визнання угоди недійсною;

- визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

- відшкодування заподіяних збитків;

- застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до статті 155 ЗК України, в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Отже, земельним законодавством України визначено порядок надання земельних ділянок громадянам України, порушення якого може слугувати підставою для визнання недійсним відповідного акта органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, якщо таким актом порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-836цс15.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 377 ЦК України (в редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на житловий будинок) передбачено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно із частиною першою статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на житловий будинок) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України (в редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на житловий будинок), право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України (в редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на житловий будинок) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 вказував, що після набуття права власності на житловий будинок (по АДРЕСА_1 ), який він купив в ОСОБА_4 , до позивача перейшло право користування земельною ділянкою на якій знаходиться вищезазначений житловий будинок.

Разом з тим в матеріалах справі відсутні належні та допустимі докази, що у ОСОБА_4 було право власності на земельну ділянку (по АДРЕСА_1 ), чи право постійного користування земельною ділянкою, чи право оренди землі.

При цьому, відомості із земельно кадастрової книги Старотаразької сільської ради, що за ОСОБА_5 рахувалась земельна ділянка загальною площею 0.74 га (в тому числі: для будівництва і обслуговування жилого будинку 0.25 га, для ведення особистого селянського господарства 0.49 га), суд апеляційної інстанції до уваги не бере, оскільки відповідно до ст.22 ЗК України (в редакції від 18 грудня 1990 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач не отримав державного акту, не укладав договору оренди, не здійснив державної реєстрації будь-яких прав на спірну земельну ділянку.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17.

Колегія суддів враховує принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, проте, не застосовує його до спірних правовідносин, оскільки на момент набуття позивачем права власності на житловий будинок, спірна земельна ділянка загальною площею 0.74 га, на яку посилається позивач, та яка складається з двох різних за цільовим призначенням ділянок: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0.25 га; для ведення особистого селянського господарства 0.49 га, не була сформована як об`єкт цивільних прав.

З огляду на те, що класифікація видів цільового призначення землі визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів, відтак, для набуття права власності на житловий будинок, не свідчить перехід права на спірну земельну ділянку на підставі статей 120, 125 ЗК України та статті 377 ЦК України, оскільки необхідною умовою є виділення зі спірної земельної ділянки площею 0.74 га окремої земельної ділянки з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку та господарських приміщень, окремо - для ведення особистого селянського господарства, або встановлення для нового власника житлового будинку земельного сервітуту.

Наявність договору купівлі-продажу житлового будинку від 25 жовтня 2005 року, що житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0.74 га, не свідчить про автоматичний перехід права власності на спірну земельну ділянку в цілому до нового власника житлового будинку з огляду на неможливість, до виділення в окрему земельну ділянку, з`ясування розміру земельної ділянки, призначеної для розміщення і обслуговування будинку.

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС в складі Верховного Суду від 03 листопада 2021 року в справі № 698/121/19.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що відсутні підстави для захисту прав позивача, які не можна вважати порушеними, оскільки відсутні докази, що ОСОБА_3 набув право користування земельною ділянкою у законом передбачений спосіб або отримав державний акт на землю, уклав договір оренди, здійснив державну реєстрацію будь-яких прав на спірну земельну ділянку, а тому відсутні підстави для захисту прав позивача, які не можна вважати порушеними.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що рішенням Старотаразької сільської ради від 22 червня 2007 року було надано дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд площею 0.25 га, селянського господарства площею 0.23 га, яка знаходиться в межах населеного пункту в АДРЕСА_1 , однак, позивач не розробив проекту землеустрою, не подав його на затвердження та не оформив право власності на спірну земельну ділянку.

Отже, ОСОБА_3 може набути у власність земельну ділянку лише за процедурою, передбаченою ст.ст.116, 118 ЗК України.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_3 звертався у визначеному статтями 116, 118 ЗК України порядку до розпорядника спірної земельної ділянки (Тернопільської ОДА) з питанням припинення на неї права постійного користування ДП «Кременецьке лісове господарство» та виділення йому у власність спірних земельних ділянок зазначеної площі.

Доводи апелянта про те, що видача державного акту на земельну ділянку загальною площею 466.162 га за кадастровим номером :01:001:0225 відбулася незаконно, тим самим порушує його право на отримання у власність земельної ділянки під житловий будинок, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки земельна ділянка під житловий будинок, яка є складовою земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0225, не була відведена позивачу у встановленому законом порядку.

З аналізу ст.120 ЗК України (у редакції, чинній на момент придбання позивачем житлового будинку) слідує, що ОСОБА_3 повинен був оформити право користування спірною земельною ділянкою.

При цьому, колегія суддів враховує, що спірна земельна ділянка загальною площею 466.162 га за кадастровим номером :01:001:0225 має природоохоронне призначення, належить до особливо цінних земель.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 03 листопада 2022 року.

Головуючий

Судді