Справа № 454/3922/18
Провадження № 2/459/44/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2022 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Жураковського А.І.

з участю секретаря судового засідання Ганас К.В.

позивача ОСОБА_1

представників позивача Савки Р.В., Бордюка М.Й.

прокурорів Скапенко А.Г., Проць О.О., Пастух М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Червонограді за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, Головного управління МВС України у Львівській області в особі Ліквідаційної комісії ГУ МВС у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області, Сокальського районного суду Львівської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями та рішеннями органів прокуратури, суду і досудового розслідування,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся у суд з позовом до відповідачів, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути з Державного бюджету України компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 5 635 440 грн.

В обґрунтування позову вказав, що йому було заподіяно моральну шкоду органами досудового розслідування та прокуратури за тривалий термін перебування його під слідством, а саме з 24.06.2009 до 04.04.2017 у вигляді підписки про невиїзд; з 28.08.2009 до 03.09.2009 - тримання під вартою; з 04.04.2014 до 08.04.2018 письмове зобов`язання про явку на виклик до суду. Оскільки постановою Сокальського районного суду 24.09.2012 кримінальну справу про його обвинувачення за ч.1 ст. 366 КК України закрито у зв`язку із закінченням строків давності для притягнення до кримінальної відповідальності, а також постановою прокурора Сокальського відділу Червоноградської місцевої прокуратури від 08.04.2018 кримінальне провадження №0001299 закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3 ст. 190 КК України, йому завдані збитки, а саме моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 5 635 440 грн.

Ухвалою від 07.02.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі.

19.03.2019 представник прокуратури Львівської області Г.Слиш подав відзив, у якому просить відмовити у позові. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що позивачем не обгрунтовано та не підтверджено, якими саме незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю слідчого і прокурора йому заподіяно моральну шкоду, а також не доведено наявність причинно наслідкового зв`язку. А відтак, вказаний позов ОСОБА_1 є безпідставним.

03.04.2019 представник прокуратури Львівської області Г.Слиш подав доповнення до відзиву, вказавши, що рішення від 08.04.2018 про закриття кримінального провадження прийнято передчасно, досудове розслідування у ньому проведено неналежно, не вжито усіх, передбачених законом заходів для всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин кримінального правопорушення, а тому цю постанову скасовано. Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні прокуратурою області взято на контроль.

18.11.2019 позивач подав відповідь на відзив відповідача прокуратури Львівської області, в якому вказав, що заперечення позову зі сторони прокуратури Львівської області носить лише формальний характер і направлений на затягування розгляду справи, що відбувалось з їх вини. Зазначив, що підлягає доказуванню лише розмір моральної шкоди, в.т.ч і шляхом проведення по справі судової психологічної експертизи.

18.11.2019 провадження по справі зупинено для проведення судово-психологічної експертизи.

24.12.2019 представник відповідача - Сокальського районного суду Львівської області О.Б. Шевчук подала відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову позивача. В обгрунтування своєї позиції, зазначила, що суд, прокурор, слідчий і орган дізнання зобов`язані в межах своєї компетенції порушити кримінальну справу в кожному випадку виявлення ознак злочину, вжити всіх передбачених законів заходів до встановлення події злочину, осіб, винних у вчиненні злочину, і до їх покарання. При цьому, для виконання завдань, покладених на органи досудового слідства, надаються певні повноваження, в тому числі й право застосування запобіжних заходів до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного. Тому, вважає, що судом вживались дії у відповідності до вимог процесуального законодавства. Також, зазначила, що Сокальський районний суд є неналежним відповідачем у даній справі. Вважає, що подання окремого позову до суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посягання на процесуальну незалежність суду. Зазначила, що належним відповідачем у вказаній справі може бути лише держава, а не суд (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

24.05.2021 провадження у справі поновлено.

09.07.2021 позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог шляхом уточнення розміру відшкодування моральної шкоди.

12.07.2021 підготовче судове засідання відкладено для виклику відповідачів.

13.07.2021, 20.07.2021 представник обласної прокуратури Слиш І. подав пояснення про те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001299 від 28.11.2015 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст.190 КК України на даний час триває, тому не доведено факт заподіяння ОСОБА_1 моральних страждань, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою позивачем шкодою. Відсутні підстави для стягнення витрат на професійну правову допомогу. Вказав, що постановою Сокальського районного суду Львівської області від 24.09.2012 ОСОБА_1 , за його клопотанням, звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 366 КК України, кримінальне провадження у цій частині обвинувачення закрито на підставі ст. 49 КК України. Отже, вина ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, доведена повністю, провадження в цій частині було закрито оскільки сплив строк притягнення до кримінальної відповідальності.

13.08.2021 підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

01.10.2021 судове засідання відкладено для виклику та допиту свідків.

10.12.2021 у судовому засіданні продовжено перерву для виклику відповідачів та допиту свідків.

24.01.2022 у судовому засіданні суд журнальною формою ухвали відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі та оголосив перерву для допиту свідків.

04.05.2022 суд продовжив перерву у судовому засіданні у зв`язку із заявою позивача про відладення.

20.06.2022 у судовому засіданні продовжено перерву для виклику свідків.

08.08.2022 у судовому засіданні оголошено перерву для допиту свідка в режимі відеоконференції.

19.09.2022 суд продовжив перерву у судовому засіданні для виклику позивача та його представника.

17.10.2022 у судовому засіданні оголошено перерву для підготовки до судових дебатів.

24.10.2022 у судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов з урахуванням уточнених позовних вимог, та просили її задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві.

Прокурор Червоноградської окружної прокуратури Пастух М.І. просила відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача Сокальського районного суду Львівської області подала клопотання про розгляд справи у їхній відсутності.

Відповідачі - Головне управління МВС України у Львівській області в особі Ліквідаційної комісії ГУ МВС у Львівській області, Головне управління Національної поліції у Львівській області, Державна казначейська служба України, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, заяв чи клопотань про розгляд справи за їхньої відсутності не подали, про причини неявки не повідомили.

Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що позивач є його батьком. Зазначив, що батько з 2004 року займався підприємницькою діяльністю. Згодом, стосовно батька було відкрито кримінальні справи, останній утримувався у ІТТ. Вказав, що його батько отримав великий стрес та душевні страждання, оскільки партнери по бізнесу відсторонились від нього та їхніх спільних справ. Зазначив, що його матір змушена була виїхати за кордон працювати, щоб підтримувати сім`ю фінансово. В період, коли проводилось досудове розслідування, люди почали відвертатись від батька, було накладено арешт на майно, бізнес почав руйнуватись. Крім того, арешт було накладено на рахунки батька, відповідно було скрутне матеріальне становище у сім`ї.

Вислухавши пояснення учасників справи, які з?явилися у судове засідання, свідків, з`ясувавши обставини спору та оцінивши наявні докази у справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке.

Відповідно до копії постанови прокурора Сокальського району Львівської області Мисяк В.М. від 21.05.2009 року, порушено кримінальну справу за фактом службового підроблення фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

Згідно із копією постанови старшого слідчого прокуратури Сокальського району Львівської області від 22.06.2009 порушено кримінальну справу стосовно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст. 222, ч.1 ст. 366 КК України.

Відповідно до копії постанови старшого слідчого прокуратури Сокальського району Львівської області Гриньківа В.М. від 24.06.2009, ОСОБА_1 притягнено як обвинуваченого і пред?явлено йому обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 222, ч.1 ст. 366 КК України.

Згідно із копією постанови старшого слідчого прокуратури Сокальського району Гриньківа В.М. від 24.06.2009, ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд.

Постановою старшого слідчого прокуратури Сокальського району від 24.06.2009 року накладено арешт на майно ОСОБА_1 де б воно не знаходилось, що підтверджується копією вказаної постанови.

Відповідно до копії постанови судового засідання Сокальського районного суду Львівської області від 28.08.2009, позивачу, зокрема, змінено запобіжний захід з підписки про невиїзд на взяття під варту з подальшим утриманням його в слідчому ізоляторі УДДУПВП у Львівській області.

Постановою судового засідання Сокальського районного суду Львівської області від 03.09.2009, ОСОБА_1 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд.

Відповідно до копії постанови слідчого СВ Сокальського РВ ГУМВС України у Львівській області Корчевського В.В. від 11.09.2009, порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за ст. 190 ч.3 КК України по факту вчинення шахрайських дій відносно ОСОБА_3

27.01.2010 року постановою слідчого СВ Сокальського РВ ГУМВСУ у Львівській області накладено арешт на належні позивачу автомобілі та нерухоме майно.

Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 05.02.2010 року кримінальні справи про обвинувачення ОСОБА_1 за ч.3 ст.190 КК України, та за ч.2 ст.222, ч.1 ст.366 КК України об?єднано у одне провадження.

04.08.2011 ОСОБА_1 притягнуто як обвинуваченого по справі № 128-1287 за скоєння злочинів передбачених ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 366 КК України, що підтверджується копією постанови слідчого СВ Сокальського РВ ГУМВС України у Львівській області Богуна Н.І.

07.09.2012 року позивачу змінено пред?явлене обвинувачення та виключено з обвинувачення ч.2 ст.222 КК України, викладено нову редакцію обвинувачення, що підтверджується копією постанови старшого прокурора прокуратури району.

Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 24.09.2012 року закрито кримінальну справу в частині обвинувачення ОСОБА_1 по ст.366 ч.1 КК України, звільнивши його від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності. Провадження у частині обвинувачення ОСОБА_1 за ч.2 ст.190, ч.3 ст.190 КК України продовжено. У постанові зазначено, що ОСОБА_1 у судовому засіданні просив звільнити його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.366 КК України та закрити провадження у справі у зв?язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за цей злочин. Суд дійшов висновку, що вина підсудного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, доведена повністю.

Вироком Сокальського районного суду Львівської області від 15.04.2013, ОСОБА_1 визнанно винним за ч.2 ст.190 та ч.3 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбалення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком три роки.

Ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області №1321/1-13/11 від 17.01.2017, вищевказаний вирок було скасовано, а справу повернуто на судовий розгляд в Сокальський районний суд у іншому складі суду, у зв`язку з істотними порушенням закону при його винесенні.

Постановою Сокальського районного суду Львівської області №1-13 2011 від 04.04.2014, ОСОБА_1 скасовано запобіжний захід - підписку про невиїзд та замінено на письмове зобов`язання про явку на виклик до суду та зобов`язання повідомляти про зміну свого місця проживання.

Постановою Сокальського районного суду Львівської області № 1-13/11 від 24.10.2014, кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1 за ст.190 ч.2, ст. 190 ч.3 КК України повернуто прокурору Сокальського району для організації додаткового розслідування з мотивів неповоноти досудового слідства. Запобіжний захід ОСОБА_1 письмове зобов?язання про явку на виклик суду залишено без змін.

Відповідно до копії постанови прокурора Червоноградської місцевої прокуратури Величка Т.П. від 29.01.2016, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 28.11.2015 за №0001299 за ч.2 ст.190 КК України, та матеріали кримінального провадженні від 29.01.2016 № 0000089 за ч.3 ст.190 КК України об`єднано в одне провадження та присвоєно остаточний номер в ЄРДР №0001299.

Постановою заступника прокурора області старшого радника юстиції Поліщука В. від 09.06.2016 скасовано постанову слідчого Сокальського відділення поліції Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області від 18.05.2016 про закриття кримінального провадження №0001299.

Згідно із копією постанови прокурора Сокальського відділу Червоноградської місцевої прокуратури Буцького Б. від 08.04.2018, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001299, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 та ч.3 ст. 190 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 ознак складу кримінального правопорушення.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 13.11.2018, на ім`я Прокурора Львівської області, Керівника Червоноградської місцевої прокуратури, Начальника Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області, Начальника Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області, Голови Сокальського районного суду, Міністра Внутрішніх справ України, останній просить у місячний строк винести постанову про відшкодування завданої матеріальної шкоди (втраченого заробітку, інших належних йому сум до відшкодування матеріальної шкоди) та моральної шкоди у сумі 1 200 000 грн. за дев`ять років знаходження під слідством і судом та порушення при цьому його законних інтересів.

Згідно із копією постанови першого заступника прокурора Львівської області старшого радника юстиції Русецьки О. від 27.03.2019, постанову прокурора Сокальського відділу Червоноградської місцевої прокуратури Буцького Б.В. від 08.04.2018 про закриття кримінального провадження №0001299 скасовано.

Відповідно до висновку судового експерта Балінської К.І. Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №6657 від 18.05.2021, ОСОБА_1 внаслідок переживання обставин досліджуваної ситуації як незаконних притягнення до кримінальної відповідальності, затримання, взяття під варту та тримання під вартою (28.08.09 по 03.09.09.), обмеження свободи у вигляді підписки про невиїзд (від 24.06.09 по 04.04.14), накладення арешту на майно ОСОБА_1 , засудження, - спричинені психічні страждання (як основа правового поняття моральна шкода), що призвели до тривалого (до даного часу) порушення нормальних життєвих зв`язків, необхідності прикладання ним додаткових зусиль для організації свого життя. За умови визначення судом ситуації, що досліджується як незаконної-притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, затримання, взяття під варту та тримання під вартою (28.08.09. по 03.09.09), обмеження свободи у вигляді підписки про невиїзд (від 24.06.09 по 04.04.14)», накладення арешту на майно ОСОБА_1 , засудження, - орієнтовно-рекомендований розмір відшкодування (у грошовому еквіваленті) спричинених ОСОБА_1 психологічних страждань (моральної шкоди) становить 939, 21 МЗП (мінімальних заробітних плат на момент винесення рішення судом).

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 16.06.2021, у задоволенні скарги ОСОБА_1 щодо порушення розумних строків у кримінальному провадженні відмовлено.

Згідно з копією протоколу допиту ОСОБА_1 , як обвинуваченого, від 24.06.2009 року, останній надавав пояснення про те, що виписував завідомо неправдиві довідки.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (далі - Закон).

Статтею 1 Закону передбачено, що відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", ";Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Частиною другою статті 1 цього Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України від 01 грудня 1994 року № 266/94 ВР, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів (стаття 2 цього Закону).

Відповідно до ст.3 цього Закону у наведених в статті 1 випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Слід зазначити, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України від 01 грудня 1994 року № 266/94 ВР, виникає, зокрема, у разі закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Однак кримінальну справу в частині обвинувачення ОСОБА_1 за ч.1 ст.366 КК України закрито та звільнено його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, при цьому суд дійшов висновку, що вина підсудного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, доведена повністю. Отже, суд відхиляє відповідні доводи позивача.

Що стосується посилання позивача на його безпідставне перебування під слідством та підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 та ч.3 ст. 190 КК України, слід зазначити, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001299 триває, а тому слід дійти висновку, що відсутні підстави, які передбачають відшкодування моральної шкоди у розумінні статті 1176 ЦК України та вказаного Закону.

Як на підставу відшкодування моральної шкоди позивач також посилається на тривалість досудового розслідування, однак суд відхиляє відповідні доводи позивача, оскільки стаття 1176 ЦК України та Закон не передбачає право на відшкодування шкоди у зв?язку з тривалістю досудового розслідування.

Що стосується посилання позивача на його незаконне взяття і тримання під вартою, накладення арешту на майно, застосування до нього запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд та особистого зобов?язання, слід зазначити, що право на відшкодування моральної шкоди виникає у разі наявності рішення суду, яким встановлено незаконність таких фактів, однак таке рішення суду відсутнє.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з вищезазначеного, правові підстави для застосування спеціальних норм, які передбачають підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначених статтею 1176 ЦК України та Законом, відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Суд звертає увагу на те, що за відсутності підстав для застосування частини першої ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті і така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Однак позивач у своєму позові посилається виключно на норми Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", а з позовом про відшкодування моральної шкоди на загальних підставах позивач звернувся до Сокальського районного суду Львівської області, що підтверджується копією відповідної позовної заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 1176 ЦК України фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди.

Суд відхиляє аргументи й доводи відповідачів щодо самообмови позивача та необхідності застосування ч. 4 ст. 1176 ЦК України. На переконання суду до спірних правовідносин ця норма не може бути застосована, оскільки кримінальну справу в частині обвинувачення ОСОБА_1 за ч.1 ст.366 КК України закрито, а у кримінальному провадженні №0001299 за ч.2 ст.190 та ч.3 ст. 190 КК України досудове розлідування триває. Отже, дослідження вказаних обставин у межах розгляду цієї справи є передчасним.

При цьому суд звертає увагу, що в межах кримінального провадження під час досудового розслідування рішення, дії чи бездіяльність як слідчого так і прокурора можуть бути оскаржені.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.

Керуючись ст.ст. 2, 141, 259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.11.2022.

Суддя: А. І. Жураковський