ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2853/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_7,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, в якому просить стягнути з відповідачів на свою користь вартість матеріальної шкоди в розмірі 84 000 грн., моральну шкоду в розмірі 15 000 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. та судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03.08.2020 р. була затоплена квартира АДРЕСА_1 , власником якої є позивач. Посилається на те, що залиття квартири сталося з квартири АДРЕСА_2 , в якій мешкають відповідачі, через самовільне встановлення власником квартири АДРЕСА_2 в приміщені кухні проектного чавунного приладу ЦО на біметалевий в результаті чого виникло протікання різьбового з`єднання на кульовій роз`ємній муфті діаметром 20 між приладом ЦО та квартирною мережею ЦО в квартирі відповідача, що підтверджується актом комісії ЖЕД-209 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» від 05.08.2020 року. Вказує, що вартість відновлювального ремонту квартири складає 84 000 грн.

Зазначає, що з вини відповідача було затоплено квартиру позивача, чим спричинено останньому майнову шкоду на суму 84 000 грн. та завдано моральної шкоди, яку позивач оцінює в 15 000 грн.

Вказує, що в добровільному порядку відповідачі не здійснили відшкодування причиненої позивачу матеріальної та моральної шкоду, а тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12.10.2022 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

06.05.2021 р. від представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує щодо задоволення позову. Зазначає, що санітарно-технічне обладнання, належної відповідачу квартири було у технічно справному стані. Вказує, що відповідно до актукомісії ЖЕД-209 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» від 05.08.2020 року, комісією не було виявлено жодного прориву труб ЦО, аварій ЦО, затоплення, протоків та іншого нетехнічного руху води з квартири відповідача. Комісією ЖЕД здійснено лише припущення, що затоплення позивача може бути від сусідів зверху. Вказує, що відповідача не було вдома протягом 10 днів до настання даної події, у зв`язку із чим вона жодним чином не причетна до залиття квартири позивача. Крім того, позивачем на підтвердження розміру збитків не надано жодного належного висновку. Зазначає, що з матеріалів позову не вбачається, що внаслідок залиття квартири позивачу було завдано моральну шкоду.

Ухвалою суду від 06.05.2021 р. призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав заявлених в позові, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.04.2008 р., зареєстровано в реєстрі №3-149, спадкова справа №192. (а.с.5)

03.08.2020 р. відбулось залиття квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним актом про залиття комісії ЖЕД-209 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» від 05.08.2020 року. (а.с.7)

Відповідно до акту комісії ЖЕД-209 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» від 05.08.2020 р. залиття квартири АДРЕСА_1 сталося з квартири АДРЕСА_2 .

Встановлено, що квартира АДРЕСА_3 належить відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної власності, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 15.11.2004 р. (а.с.85-86) та копією витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 05.11.2004 р. (а.с.87)

З акту про залиття комісії ЖЕД-209 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» від 05.08.2020 р. вбачається наступне. При наданні 05.08.2020 р. ОСОБА_5 комісії ЖЕД-209 доступу до квартири АДРЕСА_2 було з`ясовано, що власником квартири АДРЕСА_2 замінено в приміщені кухні проектний чавунний прилад ЦО на біметалевий, при огляді приміщення кухні виявлено, що приміщення кухні квартири АДРЕСА_2 стеля, стіни наслідків залиття вище розташованої квартири АДРЕСА_4 не мають. По факту залиття приміщень квартири АДРЕСА_5 та огляді квартирного приладу ЦО в приміщені кухні квартири АДРЕСА_2 було з`ясовано, що ймовірно залиття вище вказаних приміщень квартири АДРЕСА_5 виникло з біметалевого приладу ЦО, а саме з кульової роз`ємної муфти O20 яка знаходиться в нижній точці приєднання між приладом ЦО та квартирною мережею опалення.(а.с.7)

Згідно зі ст.151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Положеннями ст. ст. 319, 312 ЦК України передбачено, що власність зобов`язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Наведені норми матеріального права встановлюють зобов`язання власника нерухомого майна щодо його утримання, це стосується перевірки цілісності приладу ЦО.

Відповідно до положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.

Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 вказав на те, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

У деліктних правовідносинах обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою покладається на позивача. Натомість відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Отже, цивільне законодавство в делікатних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тож якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.92, зокрема у її п. 2, роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що залиття у квартирі АДРЕСА_1 сталося з вини відповідача ОСОБА_3 як власника квартири АДРЕСА_3 , оскільки залиття виникло з біметалевого приладу ЦО, а саме з кульової роз`ємної муфти O20 яка знаходиться в нижній точці приєднання між приладом ЦО та квартирною мережею опалення.

Будь-яких належних доказів відсутності вини відповідача у залитті квартири матеріали справи не містять.

Відповідач заперечує наявність її вини у заподіянні шкоди позивачеві та наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою.

Разом з цим, відповідач, заперечуючи наявність вини у заподіянні шкоди, не надав суду доказів на спростування того, що залиття відбулося не з її вини, а також доказів на спростування розміру заподіяної шкоди.

Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 18788/21-43 від 30.06.2022 р. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи у справі, встановити технічну причину залиття квартири АДРЕСА_1 , що відбулося 03.08.2020 р., згідно даних візуально-інструментального обстеження не вбачається можливим, у зв`язку з відсутністю пошкоджень санітарно-технічних систем в квартирі АДРЕСА_2 . Згідно документальних даних, а саме акту про залиття квартири від 05.08.2020 р., що складений ЖЕД209 КП, технічною причиною залиття квартири АДРЕСА_5 , що відбулося 03.08.2020 р. є: «По факту залиття приміщень квартири АДРЕСА_5 та огляді квартирного приладу ЦО в приміщені кухні квартири АДРЕСА_2 було з`ясовано, що ймовірно залиття вище вказаних приміщень квартири АДРЕСА_5 виникло з біметалевого приладу ЦО, а саме з кульової роз`ємної муфти O20 яка знаходиться в нижній точці приєднання між приладом ЦО та квартирною мережею опалення». (а.с.123-130)

Крім того, з даного висновку експерта вбачається, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт (розмір завданої матеріальної шкоди) для усунення наслідків залиття квартири АДРЕСА_1 , згідно даних візуально-інструметального обстеження та наданих матеріалів справи, станом на час проведення дослідження становить 45 559 грн. 20 коп. (а.с.123-130)

Вбачається, що за проведення судової будівельно-технічної експертизи у справі позивач сплатив 13 728 грн. 80 коп., що підтверджується рахунком №2069 від 09.06.2021 р. та квитанцією від 06.07.2021 р. (а.с.148,149)

Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

А частинами 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішеня справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Будь-яких доказів які б викликали сумнів у повності, ясності, правильності висновку експерта, чи доказів пов`язаних з його недостатньою професійною кваліфікацією, сторонами надано не було, а тому суд вважає його вірним та обґрунтованим і таким, що не суперечить матеріалам справи, і може бути взятим до уваги судом при ухваленні рішення.

Наведене свідчить, що біметалевий прилад ЦО, а саме кульова роз`ємна муфта O20 яка знаходиться в нижній точці приєднання між приладом ЦО та квартирною мережею опалення, яка вийшла з ладу в квартирі АДРЕСА_3 , що стало причиною залиття квартири позивача, відноситься до сфери відповідальності відповідача ОСОБА_3 , а відтак обов`язок по відшкодуванню шкоди спричиненої відповідним затопленням покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки матеріальна шкода завдана позивачу, внаслідок залиття квартири відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 30.06.2022 р. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи становить 45 559 грн. 20 коп., а відповідач ОСОБА_3 є власником квартири, з якої і відбулось це залиття, то вона зобов`язана відшкодувати завдану майнову шкоду в розмірі 45 559 грн. 20 коп., разом з витратами на оплату проведення експертизи в розмірі 13 728 грн. 80 коп.

Стосовно стягнення з відповідача 1 завданої позивачам моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Вивчивши зібрані у справі письмові докази та встановивши обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачу дійсно завдано моральної шкоди у зв`язку із пошкодженням належного йому майна, що в свою чергу призводить до моральних страждань, які вимагають додаткових зусиль для організації життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, завданих пошкодженням належного йому майна, а також керується принципами співмірності, розумності та справедливості, і приходить до висновку про необхідність зменшення заявленого до стягнення розміру моральної шкоди.

Наданими суду документами позивачем не було доведено обсягу моральних та фізичних страждань, який би відповідав вимогам щодо відшкодування в розмірі 15 000 грн.

Дана сума є дещо завищеною. Тому з урахуванням викладених обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням глибини душевних страждань позивача, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом надана правова оцінка заперечень відповідача 1 проти позову, у зв`язку із чим суд не приймає до уваги твердження та посилання сторони відповідача, оскільки обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень щодо позовних вимог не знайшли свого підтвердження підчас судового розгляду справи та спростовуються матеріалами справи.

Щодо позовних вимог стосовно ОСОБА_4 , суд вважає, що в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки на момент залиття, яке відбулось 03.08.2020 р. власником квартири АДРЕСА_3 , з якої і відбулось це залиття була ОСОБА_3 .

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Що стосується вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до наступного.

Як вбачається із матеріалів позову, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.

Представник відповідача 1 у відзиві на позовну заяву заперечував щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Таку правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020 у справі 910/4201/19.

Для підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу адвокатом слід саме у договорі з клієнтом визначити механізми розрахунку свого гонорару. Лише рахунку замало. Саме такий висновок випливає з правової позиції ВС/КГС у справі №922/1163/18 від 06.03.2019 р.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до висновку, зробленого у постанові ВС/КАС від 21.01.2021 р. у справі №280/2635/20, відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано копію Договору про надання правової допомоги від 21.09.2020 р., у кладеного між адвокатом Влащенко О.А. та Мамаєвим В.Ю.; копію квитанції серії ААБ №301816 на суму 20 000 грн., за Договором про надання правової допомоги від 21.09.2020.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу. (Постанови ВС від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18)

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи, надані стороною позивача не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному позивачем розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Суд вважає, що понесені витрати є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, які не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

За вказаних вище обставин, враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, які підтверджені належними доказами, принципу справедливості, співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також з урахуванням поданого представником відповідача заперечення щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та доводів щодо їх неспівмірності, суд приходить до висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача 7 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76 81, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 273, 275, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 ) матеріальну шкоду в розмірі 45 559 грн. 20 коп., витрати за проведення експертизи у розмірі 13 728 грн. 80 коп., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. та судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА