ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5823/22 Справа № 192/821/22 Суддя у 1-й інстанції - Щербина Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкова М.Ю.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2022 року,

по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пальміра" про розірвання договору оренди землі, зобов`язання повернути земельну ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2022 року до Солонянського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пальміра" про розірвання договору оренди землі, зобов`язання повернути земельну ділянку.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пальміра" про розірвання договору оренди землі, зобов`язання повернути земельну ділянку визнано не поданою і повернуто у зв`язку з не усуненням недоліків у встановлений строк.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2022 року по справі №192/821/22 про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пальміра" про розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки, та направити справу для продовження розгляду до Солонянського районного суду Дніпропетровської області.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2022 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Солонянського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пальміра" про розірвання договору оренди землі, зобов`язання повернути земельну ділянку.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пальміра" про розірвання договору оренди землі, зобов`язання повернути земельну ділянку залишено без руху.

15 липня 2022 року до Солонянського районного суду Дніпропетровської області надійшла заява на виконання вимог ухвали Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2022 року,де позивач зазначає, що спір є немайновим, а тому не підлягає оцінці та розмір судового збору сплачений вірно. Також надав позовну заяву в новій редакції

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2022 року ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пальміра" про розірвання договору оренди землі, зобов`язання повернути земельну ділянку визнано не поданою і повернуто у зв`язку з не усуненням недоліків у встановлений строк.

Ухвала мотивована тим, що вимога суду про усунення недоліків позовної заяви шляхом зазначення ціни позову як в частині вимог про розірвання договору, так і в частині вимог про зобов`язання відповідача повернути власнику земельну ділянку не були усунуті. Також представник позивача не зазначив ціну позову в частині вимог про зобов`язання відповідача повернути власнику земельну ділянку та не сплатив відповідний розмір судового збору.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статі 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина 2 статті 133 ЦПК України).

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону України "Про судовий збір").

Згідно з положеннями статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Так, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру розмір судового збору становить для фізичної особи 0.4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 2022 рік дорівнює 992,00 гривень., а за подання вимоги майнового характеру фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з прохальної частини уточненої заяви про розірвання договору оренди землі (а.с. 17-21), позивачем заявлено дві вимоги, а саме: - розірвати договір оренди землі №10-03/18 від 26.03.2018 року, укладений орендодавцем - ОСОБА_1 та орендарем ТОВ ПАЛЬМІРА зареєстрований 02.04.2018 року державним реєстратором виконавчого комітету Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області Андрейченко Ольгою Павтівною; - зобов`язати ТОВ ПАЛЬМІРА повернути власнику ОСОБА_1 земельну ділянку сільськогосподарського призначення, прощею 5.840 гектарів, яка розташована на території Новопокровської селищної ради Дніпровського району, Дніпропетровської області, кадастровий номер :02:041:0513.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем не сплачено судовий збір в повному обсязі (розірвання договору та повернення земельної ділянки) за дві позовні вимоги.

Так, оскільки позивачем заявлено вимогу про розірвання договору оренди, що належить до немайнових вимог судовий збір за дану вимогу складає 992,00 гривень.

Колегія суддів звертає увагу, що за вимогу про повернення земельної ділянки, необхідно виходити з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 176 ЦПК України, ціна позову визначається, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 04.03.2019 р. у справі № 923/441/18.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи право власностіна земельну ділянку, яка є предметом договору оренди оспорюється, а тому під час розрахунку судового збору визначається вартістю майна

Яв вбачається з договору оренди земельної ділянки №10-03/18 нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яку позивач просив повернути становить: 159786,00 грн.

Законом України Про судовий збір за подання до суду вимоги майнового характеру фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб .

З розрахунку ціни договору 159786 грн., позивачу необхідно за вимогою про повернення земельної ділянки сплатити 1597,86 грн.

Таким чином загальна сума судового збору, яку необхідно сплатити позивачу за дві вимоги складає 2 590,26 грн.

Позивач на виконання ухвали від 04 липня 2022 року надай уточнену позовну заяву, якою не усунув недоліки, а саме сплатив судовий збір за одну немайнову вимоги у сумі 992, 40 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем ОСОБА_1 в своїй заяві про усунення недоліків не було вірно розраховано та сплачено судовий збір, відповідно до вимог ст. 175 ЦПК України, не зазначено ціну позову, а тому суд першої інстанції обґрунтовано повернув позовну заяву.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, враховуючи те, що ОСОБА_1 не виконав вимоги ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, а саме не надав суду докази сплати судового збору або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, дійшов обґрунтованого висновку про визнання не поданою та повернення позовної заяви на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України.

Доводи скаржника з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, в постанові від 02.12.2020 у справі № 905/105/20, про те, що заявлена Прокурором вимога про повернення спірного майна має немайновий характер, оскільки є похідною від вимог про визнання недійсними результатів електронного аукціону та визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, тобто є вимогою про виконання обов`язку в натурі, де об`єктом вимоги є дія зобов`язаної сторони, яка не підлягає грошовій (вартісній) оцінці, колегією суддів не приймає до уваги, з огляду на те, що скаржником наводиться лише частина правової позиції Верховного Суду.

Так, у вказаній постанові Об`єднана палата Касаційного господарського суду дійшла висновку про немайновий характер позовної вимоги щодо повернення земельної ділянки, оскільки у зазначеній справі мали місце правовідносини сторін, які врегульовані договором оренди, строк дії якого закінчився. Таким чином, за висновком Об`єднаної палати, позовна вимога про зобов`язання повернути земельну ділянку має немайновий характер, оскільки є вимогою про виконання обов`язку в натурі (повернення належної орендодавцеві земельної ділянки), об`єктом вимоги є дія зобов`язаної сторони, що не піддається грошовій (вартісній) оцінці, а вирішення спору не вплине на склад майна сторін спору та не змінить власника майна.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Разом із тим, необхідність сплати судових витрат не може визнаватися обмеженням права доступу до суду, оскільки, за змістом положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу. Так, згідно прецедентної судової практики ЄСПЛ, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (KREUZ v. POLAND, № 28249/95, § 59, ЄСПЛ, від 19 червня 2001 року).

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2022 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова