ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4148/22 Справа № 185/5224/21 Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У.М. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 185/5224/21

Номер провадження 22-ц/803/4148/22

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Демченко Е.Л., Ткаченко І.Ю.

за участю секретаря: Драгомерецької А.О.

учасники справи :

позивач ОСОБА_1

відповідач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2022 рокуголовуючого судді Болдирєвої У.М. зі складанням повного тексту судового рішення 01 березня 2022 року по цивільній справі про визнання дій бездіяльності керівництва ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» по недопущенню позивача до процедури поновлення на роботі, участі постійно діючій комісії з працевлаштування для ознайомлення запропонованими вакансіями на підприємстві разом з представником, скасування наказів, стягнення середньої заробітної плати за час вимушених прогулів та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про визнання дій бездіяльності керівництва ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» по недопущенню позивача до процедури поновлення на роботі, участі постійно діючій комісії з працевлаштування для ознайомлення запропонованими вакансіями на підприємстві разом з представником, скасування наказів, стягнення середньої заробітної плати за час вимушених прогулів та моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 січня 2019 року у справі № 185/8173/17 ОСОБА_1 було поновлено на роботі у ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Керівником ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» рішення суду умисно не виконувалось, а саме, позивача не допускали до ознайомлення з наказом про поновлення на роботі та до подальшої процедури поновлення на роботі у присутності його представника ОСОБА_2 . Позивач бажає приймати участь у постійно діючій комісії з працевлаштування та ознайомитися з запропонованими вакансіями тільки разом зі своїм представником, оскільки має на це право. Враховуючи неправомірні дії відповідача, які полягають у недопущенні позивача разом з представником для ознайомлення зі списком вакантних посад на підприємстві, позивач вважає, що він не міг приступити до роботи на підприємстві з вини відповідача, а тому з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу. Просив поновити строк на звернення до суду, оскільки аналогічні позовні вимоги розглядалися судом у справі № 185/5838/19, проте, підстави позову були іншими.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив визнати дії, бездіяльність генерального директора ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Вороніна С.А. такими, що порушують статтю 59 Конституції України, Рішення Коституційного Суду № 23-рп/2009 від 30 вересня 2009 року, в частині недопущення до роботи постійно діючої комісії з працевлаштування для ознайомлення з вакансіями по підприємству ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» позивача разом з представником, визнати незаконними та скасувати накази № 1413 від 20 травня 2019 року, № 1445 від 24 травня 2019 року, № 1472 від 27 травня 2019 року,стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з недопущенням до роботи та недопущенням разом з представником до участі в комісії з працевлаштування для ознайомлення з запропонованими вакансіями з 24 квітня 2019 року по 30 серпня 2021 року включно у розмірі 537 583,10 грн та стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у відшкодування моральної шкоди 250 000 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 250 000 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», від імені та в інтересах якого діє адвокат Маловик Д.А. ,посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права , просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 250 000 грн,висновків суду про порушення ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» права позивача на правову допомогу, передбачене ч. 1 ст. 59 Конституції України у період з 08 травня 2019 року по 30 серпня 2021 року, в частині розподілу судових витрат, стягнувши з позивача суму витрат на правову допомогу . В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим,що позивач раніше вже звертався із позовом до відповідача (справа №185/5838/19), зокрема з вимогою про стягнення середньої заробітної плати за час вимушених прогулів в зв`язку з недопущенням до роботи за період з 24 квітня 2019 року по день ухвалення рішення суду. Як при розгляді справи № 185/5838/19, так і у позовній заяві по даній справі ОСОБА_1 посилається на недопущення його на засідання комісії з працевлаштування для ознайомлення з вакансіями по підприємству з представником ОСОБА_2 , тобто, доказова база, аргументи та позиція ОСОБА_1 у справі № 185/5224/21 є ідентичною зі справою № 185/5838/19, яка вже розглянута судами трьох інстанції та рішення по якій набрало чинності 26 листопада 2020 року.

ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» неодноразово наголошувало, що ОСОБА_1 перед прийняттям будь-якого рішення може консультуватися з своїм представником стільки часу, скільки йому потрібно, але з урахуванням розумних строків, що , також відображено у протоколі № 1 наради постійно діючої комісії з працевлаштування від 16 травня 2019 року.

Звернуто увагу, суду апеляційної інстанції, що суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 з власної волі обрав таку поведінку, а саме, категорично відмовився від ознайомлення з переліком вакансій на підприємстві без представника, мотивуючи це недовірою до роботодавця, що стало також підґрунтям при відмові у задоволенні позовних вимог щодо стягненя середнього заробітку за час вимушеного прогулу, так як повністю відсутня вина роботодавця. ОСОБА_1 особисто вирішив не отримувати вакансії та продовжувати ухилятися від їх отримання.

До того ж, для отримання правової допомоги , позивач мав фізично отримати у руки перелік вакансій по підприємству, після чого звернутися за консультацією до свого представника, який надасть йому увесь спектр юридичних послуг. Тобто, момент отримання правової допомоги з питання вибору вакансій мав місце бути тільки після вчинення певної дії, а саме отримання вакансій по підприємству. У свою чергу позивач відмовлявся фізично взяти надруковані на папері вакансії по підприємству, тому на цьому етапі був відсутній сам предмет дослідження (вакансії) після якого виникає необхідність на правову допомогу. Факт отримання у руки вакансій не потребує правової допомоги, що відображено у рішенні суду, яке набрало чинності по справі № 185/5838/19, тому висновки суду першої інстанції про порушення прав позивача на правову допомогу є безпідставними.

Також, зазначає, що суд першої інстанції відмовив позивачу у задоволенні основних вимог, вказавши, що не вбачає в діях відповідача порушення прав позивача. Однак, не зважаючи на відмову у задоволенні усіх позовних вимог, що свідчить про встановлення факту відсутності порушень з боку відповідача, суд першої інстанції задовольнив вимогу позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 250 000 грн.

Проте, у разі відсутності порушення прав позивача, відсутні й правові підстави відшкодування відповідачем моральної шкоди, а прийняте в цій частині рішення порушує норми ст.237-1 КЗпП та не відповідає правовим засадам, відображеним у постанові Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Судом безпідставно та без будь-яких фактичних доказів оцінено моральні страждання позивача, не враховано практику Верховного Суду по даній категорії справ, а також не враховані дійсні обставини справи.Крім того, позивач зі своєї сторони також не зміг пояснити, чому моральна шкода ним оцінена саме у розмірі 250 000 грн, чим він керувався при оцінці, які коефіцієнти використовував та інше. Тому, на думку відповідача, позивачем не доведено наявність моральних страждань, а судом не досліджено наявність причинного зв`язку між протиправними діями, заподіяною шкодою та вини особи, яка її заподіяла.

Щодо розподілу судових витрат, а саме, на правничу допомогу відповідача, зазначено, що дійсно представник відповідача ОСОБА_3 перебуває у трудових відносинах з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», однак, додатково працює за сумісництвом у Адвокатському об`єднанні «Перший Радник», який на підставі договору від 01 жовтня 2019 року надає ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» послуги з правової допомоги, в тому числі, захист у суді. В даному випадку представник приймав участь при розгляді справи, саме як адвокат на підставі договору про надання правової допомоги, а не як юрисконсульт підприємства. Тому, відмова суду першої інстанції в розподілі судових витрат з цієї підстави є необґрунтованою .

У відзиві представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача в повному обсязі, зокрема зазначаючи, що позивача не допускали до участі в засіданні комісії по працевлаштуванню разом з представником. На думку позивача це було зроблено навмисне для того, щоб на засіданні комісії примусити позивача вибрати не вірну поведінку та підписати якісь документи, які б нашкодили позивачу або змусити позивача офіційно відмовитись підписувати документи, що також було б зафіксовано та виставлялось в подальшому як порушення позивачем процедурних питань. Такі звинувачення позивачу неможливо було б спростувати не маючи поряд свідків, в тому числі і представника, оскільки члени комісії по працевлаштуванню підлеглі відповідача по справі та зацікавлені особи. Для надання списку вакансій відповідачу треба було направити списки вакантних посад поштою чи надати їх на прохідній будівлі ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в присутності свідків, як пропонував позивач. Представниками позивача, в тому числі, і адвокатом Маловик Д.А. було відмовлено в такій можливості та списки вакантних посад не надали позивачу в присутності свідків.

Судом першої інстанції встановлено та визнано, що відповідачем порушено право позивача на отримання правничої допомоги, тому суд визнавши , що відповідачем порушено право позивача на отримання правничої допомоги мав визнати, що порушення даного права позивача призвело до певних наслідків. Саме внаслідок порушеного права позивача на отримання правової допомоги, не було проведено засідання комісії з працевлаштування за участю позивача разом з представником, позивача не ознайомили з вакансіями в результаті чого не допустили до роботи, не дали можливість виконувати роботу та отримувати заробітну плату. Це свідчить, що час на протязі якого порушувалось право позивача на отримання правничої допомоги, позивач мав працювати та отримувати заробітну плату, як би права позивача на отримання правової допомоги не були порушені. Тому, весь час який позивач не допускався до ознайомлення з вакансіями мав судом бути визнаний як вимушені прогули, які стались внаслідок незаконних дій відповідача, що призвело до недопущення позивача до виконання роботи та внаслідок цього не отримання заробітної плати.

Відповідач вводить суд в оману тому, що за висновками суду по справі №185/5838/19 відмовлено в задоволені позовних вимог тому, що не було підстав для прийняття рішення на користь позивача. Судом першої інстанції по справі №185/5838/19 встановлено, що позивачем не були надані всі необхідні докази, які вказували на незаконність дій відповідача та не були належним чином оформлені позовні вимоги. Даний позов є продовженням встановлення обставин порушень права позивача на отримання правової допомоги, рішення суду з відмовою в задоволені такої вимоги не існує. Позивача змушували до участі в комісії по працевлаштуванню без участі представника, а не для ознайомлення з вакансіями. З вакансіями відповідач мав змогу ознайомити позивача надіславши перелік вакансій позивачу поштою, тому домисли представника відповідача, в цій частині, це маніпулювання обставинами. Передача списку вакансій могла відбутись іншим шляхом ніж одноособова участь позивача в роботі комісії по працевлаштуванню. Небажання відповідача виконати ознайомлення з вакансіями іншим шляхом, а саме: надати список вакансій позивачу поштою чи надати їх в приміщенні прохідної будівлі ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» при свідках, викриває намагання відповідача маніпулювати обставинами з метою не ознайомлення позивача з вакансіями для недопущення позивача для виконання роботи та отримання заробітної плати. При цьому представник відповідача зазначає, що позивачем не заявлялись причини з яких позивач вимагав присутності свого представника при ознайомлені з вакансіями та що судом такі причини не з`ясовані. Позивачем зверталась увага суду при вивчені матеріалів справи в судовому процесі на підстави, які зазначені в зверненнях позивача до генерального директора ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з заявою про те, що в зв`язку з численними непорозуміннями в спілкуванні з підлеглими посадовими особами ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», просив вирішити питання його запрошення для вирішення процесуальних питань, в тому числі, і ознайомлення з вакансіями разом з законним представником, таких звернень було декілька, на жодне звернення керівником підприємства не надано відповіді.

Щодо розміру моральної шкоди, зазначено, що приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з тої шкоди, яку відповідач завдав позивачу та на які обставини він посилався в своїх поясненнях, цинічністю дій відповідача, який до останнього заперечував свою провину не погоджуючись з висновками викладеними в Постанові Конституційного суду України № 23-рп/2009 від 30 вересня 2009 року, з посиланнями на ст.59 Конституції України.

Стосовно розподілу судових витрат в частині оплати правової допомоги, яка заявлена представником відповідача адвокатом Маловик Д.А., який є працівником підприємства відповідача, зазначено, що судом першої інстанції відмовлено правомірно.Крім того, щодо ненадання документів про надання правничої допомоги, зазначено, що всі документи та докази повинні надаватись до розгляду справи по суті, не надання вчасно таких доказів вказує на те, що такі докази відсутні. Судом першої інстанції, відповідач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, чому підприємство не повідомило адвоката Маловик Д.А. не відомо.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» адвокат Маловик Д.А. підтримав доводи апеляційної скарги.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 ,що діє за довіреністю ОСОБА_2 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення ,рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (т.3.а.с.110) .

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про день та час розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права. Між тим, з урахуванням належного повідомлення всіх учасників справи про дату, час і місце розгляду справи, суд апеляційної інстанції не вбачає перешкод для розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України ).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволених вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, тому в іншій частині законність та обґрунтованість рішення апеляційним судом не перевіряється .

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін , дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 січня 2019 року у справі № 185/8173/17 ОСОБА_1 було поновлено на роботі у ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

Також,судом першої інстанції встановлено, що наказом № 1137 від 24 квітня 2019 року було скасовано наказ № 184/4к від 11 жовтня 2017 року про звільнення позивача, поновлено позивача на посаді гірника очисного забою 5 розряду дільниці з видобутку вугілля № 5 ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з окладом згідно штатного розкладу з 11 жовтня 2017 року.

Наказом № 1341 від 08 травня 2019 року «Щодо результатів медичного огляду» позивача не допущено до роботи за професією «гірник очисного забою» у зв`язку з протипоказаннями по професії, наказано постійно діючій комісії підприємства розглянути питання щодо можливості подальшого працевлаштування позивача, наказано зберегти середній заробіток позивачу до моменту вирішення питання щодо подальшого працевлаштування.

Наказом № 1413 від 20 травня 2019 року « Про обов`язкову явку працівника на засідання комісії « Михайлюка О.В. запрошено з`явитися та прийняти участь у засіданні постійно діючої комісії з працевлаштування 24 травня 2019 року для ознайомлення з вакансіями ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ,наказано при неявці ОСОБА_1 на засідання комісії з працевлаштування, без поважних причин, притягнути до дисциплінарної відповідальності і зупинити нарахування середнього заробітку з 25 травня 2019 року ( т.1.а.с.48).

Наказом № 1445 від 24 травня 2019 року « Про обов`язкову явку працівника на засідання комісії « наказано ОСОБА_1 з`явитися та прийняти участь у засіданні постійно діючої комісії з працевлаштування ,яке відбудеться 31 травня 2019 року для ознайомлення з вакансіями по підприємству.У разі неявки з неповажних причин або відмови ОСОБА_1 приймати участь у засіданні комісії з працевлаштування ,розглянути питання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності (т.1.а.с.49).

Наказом № 1472 від 27 травня 2019 року «Про зупинення нарахування середньої заробітної плати « ОСОБА_1 зупинено нарахування середньої заробітної плати з 25 травня 2019 року до вирішення питання про працевлаштування (т.1.а.с.168).

На виконання наказу № 1341 від 08 травня 2019 року відповідач неодноразово запрошував позивача до комісії з працевлаштування для ознайомлення зі списком вакантних посад на підприємстві. Позивач також неодноразово з`являвся до підприємства, але його не допускали для ознайомлення зі списком вакантних посад разом з представником. При цьому жодних заборон або перешкод для самого позивача для участі у процедурі поновлення на роботі не було.

Таким чином, у період з 08 травня 2019 року по 30 серпня 2021 року позивача не було допущено до участі у засіданні комісії з працевлаштування разом з його представником за довіреністю ОСОБА_2

30 серпня 2021 року позивача було допущено до участі у комісії з працевлаштування для ознайомлення з вакансіями по підприємству разом з представником, що на думку позивача та його представника свідчить про визнання відповідачем факту неправомірності своїх дій (бездіяльності) та порушення його прав, визначених статтею 59 Конституції України та Рішенням Конституційного Суду № 23-рп/2009 від 30 вересня 2009 року.

Задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди ,суд першої інстанції виходив з доведення факту заподіяння позивачу неправомірними діями відповідача моральної шкоди. Суд встановив ,що позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням допустити його до участі у процедурі поновлення на роботі разом з представником .Також ,суд першої інстанції зазначив,що згідно офіційного тлумачення положення частини першої статті 59 Конституції України ,що міститься у Рішенні Конституційного Суду № 23-рп/2009 від 30 вересня 2009 року ,позивач самостійно вирішує, чи потребує він юридичної допомоги у трудових правовідносинах, зокрема при проходженні процедури поновлення на роботі, також позивач самостійно обирає захисника своїх прав , у тому числі і з метою попередження можливих порушень чи незаконних обмежень його прав. Право позивача на правову допомогу не може бути обмежене на підставі того, що трудовим законодавством не передбачено обов`язкової участі представника у процедурі поновлення на роботі.Тому, дійшов до висновку, що ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» було порушено право позивача на правову допомогу, передбачене частиною 1 статті 59 Конституції України у період з 08 травня 2019 року по 30 серпня 2021 року.На теперішній час порушене право позивача поновлено, а саме, він допущений до участі у роботі постійної комісії з працевлаштування разом зі своїм представником ОСОБА_2 . Враховуючи порушення права позивача на отримання правової допомоги, а саме недопущення його до участі у процедурі поновлення на роботі разом з представником у період з 08 травня 2019 року по 30 серпня 2021 року, розмір моральної шкоди, заявлений позивачем до відшкодування, суд вважав таким, що відповідає обсягу душевних страждань, яких зазнав позивач у зв`язку з порушенням свого особистого немайнового права.Відшкодування моральної шкоди є ефективним способом захисту порушеного права позивача, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 250 000 грн ,суд першої інстанції врахував вимоги закону ,встановлені у справі обставини, однак з таким висновком суду не можна погодитися в повній мірі .

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди,завданої внаслідок порушення її прав.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону (стаття 237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем доведено факт заподіяння йому неправомірними діями відповідача моральної шкоди , про що також свідчать досліджені письмові докази по справі ,численні звернення позивача у період з 17 травня 2019 року по 03 червня 2021 року до відповідача для вирішення питання щодо участі представника в питанні працевлаштування , допуску позивача із представником на засідання постійно діючої комісії з працевлаштування для ознайомлення з вакансіями ПрАТ « ДТЕК Павлоградвугілля» (т.1.а.с.24-42),заяви від 15 серпня 2019 року та 06 квітня 2020 року щодо надання перепустки (т.1.а.с.43,44). Ці обставини позивачем належно доведені ,проте не спростовані відповідачем ,у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги відповідача у вказані частині не є слушними .

Порушення законних прав позивача на отримання правової допомоги ,призвело до моральних страждань позивача , втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Між тим, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача щодо розміру моральної шкоди,визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає,що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд апеляційної інстанції враховує конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, враховано тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та вважає справедливим визначити суму компенсації у розмірі 100 000 грн, а тому вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її розмір з 250 000 грн до 100 000 грн.

З огляду на викладені обставини, апеляційний суд вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації моральної шкоди ,буде 100 000 грн .Визначений розмір не призведе до збагачення позивача та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

Згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Визначена судом сума моральної шкоди перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2021 року, тому ця сума підлягає стягненню з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Доводи апеляційної скарги , що вина підприємства не встановлена, отже моральна шкода не може бути виплачена, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Правова оцінка,надана судом певному факту при розгляді іншої справи ,не є обов`язковою для суду ,а тому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної справи щодо ідентичності справи із справою № 185/5838/19 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про скасування наказів ,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ,поданим ним у червні 2019 року.

Доводи апеляційної скарги щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу адвоката також відхиляються судом апеляційної інстанції ,оскільки з матеріалів справи вбачається,що ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на підставі довіреності уповноважило адвоката Маловика Д.А. представляти інтереси товариства та/або відокремлених підрозділах товариства в органах судової влади у тому числі ,але не виключно в судах усіх спеціалізацій та інстанцій,третейських судах,міжнародному комерційному арбітражі,Верховному суді згідно із Законом України «Про судоустрій і статус судів «(в тому числі у справах про банкрутство),з усіма правами,наданими законодавством учасникам справи,позивачу,відповідачу,третій особі, заявнику, кредитору, боржнику, потерпілому, підписувати, направляти та подавати позовні заяви, заяви по суті справи, клопотання,заперечення,заяви,апеляційні та касаційні скарги ,посвідчувати копії документів, вчиняти інші процесуальні дії та підписувати інші процесуальні документи,передбачені законодавством України,окрім права на укладення мирової угоди,права на визнання позовних вимог.

Відповідно договору № 3179-ПУ від 01 жовтня 2019 року ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», як клієнт, та Адвокатське об`єднання «Перший Радник « як виконавець, уклали договоір про надання юридичних послуг ,зі змісту якого вбачається ,що клієнт надає виконавцю право ,а виконавець приймає на себе обов`язки здійснювати всі дії від імені і в інтересах клієнта в процесі кримінального,цивільного,адміністративного та господарського судочинства,виконавчого провадження,під час досудового слідства та у відносинах з органами державної виконавчої служби (п.1.3.).

Відповідно п.1.4. договору документом ,що підтверджує наявність у виконавця повноважень на представництво клієнта в ході розгляду справи,є довіреність юридичної особи або ордер .

Згідно дослідженої довіреності підприємства представник клієнта ПрАТ « ДТЕК Павлоградвуглля» адвокат Маловик Д.А. є працівником підприємства і надає правову допомогу підприємству на постійній основі ,представництво інтересів відповідача по справі входить до його трудових обов`язків .

Повноваження адвоката Маловика Д.А. , як виконавця послуг за договором № 3179-ПУ від 01 жовтня 2019 року АО «Перший Радник «, жодним документом на представництво клієнта ПрАТ « ДТЕК Павлоградвугілля» не підтверджено ,а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні вимог відповідача про стягнення судових витрат на правову допомогу .

З вищевказаного і суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для розподілу витрат,повязаних з правничою допомогою .

На підставі зазначеного, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, у зв`язку з чим, згідно з п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ПрАТ « ДТЕК Павлоградвугілля « на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 250 000 грн, необхідно змінити, зменшивши стягнутий судом першої інстанції з відповідача на користь позивача розмір моральної шкоди з 250 000 грн до 100 000 грн з утриманням усіх необхідних податків та зборів.

Розподіл судових витрат між сторонами врегульовано статтею 141 ЦПК України. Відповідно до положень частини першої зазначеної статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

ОСОБА_1 було сплачено судовий збір за подання до суду позову у сумі 908 грн (т.1 а.с.134) ,пропорційно до задоволеної частини позовних вимог,підлягає стягненню з відповідача на його користь судові витрати ,понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції у розмірі 363,20 грн. Оскільки апеляційна скарга частково задоволена,за результатами апеляційного розгляду судове рішення змінюється та зменшується сума коштів,що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача,то відповідач має право на компенсацію за рахунок позивача судового збору,сплаченого за подання апеляційної скарги у розмірі 1500 грн.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2022 року в частині стягнення моральної шкоди та судових витрат по сплаті судового збору змінити .

Стягнути з Приватного акціонерного товариства « ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 100 000 (сто тисяч ) грн, з утриманням усіх необхідних податків та зборів, та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 363 (триста шістдесят три ) грн 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства « ДТЕК Павлоградвугілля» судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот ) грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 07 листопада 2022 року .

Судді: