Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого - судді Гуревського В.К.
за секретаря - Федорова А.В.,
Провадження № 2/521/2039/22
Учасники справи:
Представник позивачів ОСОБА_3
Відповідач Державний реєстратор Бондар Олексій Миколайович
Комунального підприємства Новоселівської сільської ради
«Регіональне бюро державної реєстрації»
Відповідач Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради
Представник відповідача Чабан Ірина Анатоліївна
Третя особа Юридичний департамент Одеської міської ради
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державного реєстратора Бондар Олексія Миколайовича Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації», Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Юридичний департамент Одеської міської ради, про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, -
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів ОСОБА_6 .
Після смерті ОСОБА_6 залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з одноповерхового будинку літ. «А» - загальною площею 90,6 кв. м., житловою 47,7 кв. м., літ. «Б» - сараю, літ. «В» - вбиральні, літ. «З» - гаражу, №1 - огорожі, №2 - воріт, та І мощення. Житловий будинок з надвірними спорудами, належав померлому батьку позивачів - ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, яке видано 06 вересня 1990 року на підставі рішення Виконкому Іллічівської райради народних депутатів за № 767 від 20.07.1990 року.
Спадкоємцями після смерті батька є: дочка - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка 21 вересня 1991 року уклала шлюб з ОСОБА_8 , та змінила прізвище на « ОСОБА_9 », а також в подальшому, шлюб було розірвано 20.10.1993 року та після розірвання шлюбу прізвище не змінювала, тобто, залишила прізвище « ОСОБА_9 »; дочка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка 16 червня 2000 року, уклала шлюб з ОСОБА_10 , та змінила прізвище на « ОСОБА_11 », потім ОСОБА_12 , змінила прізвище на « ОСОБА_13 ».
З метою отримання спадщини після смерті батька, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернулися до приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Мірошниченко О.М., якою була заведена спадкова справа за №66348610.
У зв`язку з тим, що право власності на житловий будинок було зареєстровано в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації у 1990 році, позивачі звернулися до Юридичного департаменту Одеської міської ради для реєстрації права власності за померлим батьком - ОСОБА_6 відповідно до п. 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. за №1127. 12 жовтня 2021 року, позивачі отримали рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за №60909841.
Відповідач Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради надав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволені позову, посилаючись на таке.
Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, рішень Одеської міської ради від 03.02.2016 року № 247-VІІ та № № 248-VІІ Юридичний департамент Одеської міської ради - визначено суб`єктом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. В свою чергу управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради не має статусу юридичної особи, а є лише структурним підрозділом Департаменту, а тому не може бути відповідачем у справі.
Відповідно до ст. 19 Конституції України посадові особи органів місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 грудня 2018 року приймалось державним реєстратором комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондарем Олексієм Миколайовичем.
Оскільки, оскаржуване рішення приймалось державним реєстратором комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондарем Олексієм Миколайовичем, який не був підзвітний та не є на теперішній час службовою чи посадовою особою Управління, тому останнім не можуть надаватися обґрунтовані та всебічні пояснення з приводу законності проведених реєстраційних дій державного реєстратора вищезазначеного комунального підприємства. Управління не відповідає за дії вчинені посадовими особами вищевказаної реєстраційної служби, наявність в Управління на теперішній час повноважень щодо здійснення державної реєстрації не є підставою для залучення Управління в якості відповідача.
Таким чином, Управління є неналежним відповідачем по даній справі, адже виходячи із правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 19.01.2019 року у справі № 824/1751/14-а, належним відповідачем у спорі про оскарження реєстраційних дій має бути особа, реєстрація речового права якої оскаржується. Такий же висновок щодо застосування норм права Великою Палатою Верховного Суду викладено у постанові від 04.09.2018 року у справі № 823/2042/16, а саме належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Отже, належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється.
Як вбачається з позовної заяви, позивачем не ставиться питання з приводу протиправності дій Управління, не надано жодного доказу щодо порушення його прав та законних інтересів саме Управлінням. Взагалі між позивачем та Управлінням відсутні будь-які правовідносини з оскаржуваного питання. Управління жодним чином не зловживало наданими йому повноваженнями, спір не виник внаслідок його неправомірних дій, а наявність повноважень щодо здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не повинно тягнути за собою наслідки у вигляді сплати судового збору у разі задоволення судом позовних вимог.
Разом з тим, з 16.01.2020 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», згідно з яким статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції.
Так відповідно ч. 3 ст. 26 Закону №1952 визначено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Таким чином оскільки позовні вимоги сформовано без урахування внесених змін до Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», задоволення позовної вимоги про скасування запису державного реєстратора не призведе до ефективного захисту прав, оскільки нормою воно не передбачене, а державний реєстратор, у свою чергу, отримуючи судове рішення про скасування запису, не зможе його виконати.
Представник позивачів адвокат Бузова Т.Г. звернулася до суду із клопотанням про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: Юридичний департамент Одеської міської ради, посилаючись на те, що у зв`язку з поданням відповідачем Управлінням державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради відзиву на позовну заяву, в якому обґрунтовано позицію з урахуванням судової практики щодо належного відповідача, вважає, що Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради не є належним відповідачем, а рішення суду може вплинути на права та обов`язки Юридичного департаменту Одеської міської ради.
Представник позивачів адвокат Бузова Т.Г. надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та на позовних вимогах наполягала у повному обсязі.
Решта учасників справи в судове засідання не з`явилися.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позову необхідно задовольнити. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів.
ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , яке видано Іллічівським ЗАГСом міста Одеси та у Книзі реєстрації актів про народження зроблено відповідний запис за №1545, батьком записано - ОСОБА_6 .
21 вересня 1991 року, ОСОБА_7 , уклала шлюб з ОСОБА_8 , який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міськради, та змінила прізвище на « ОСОБА_9 ».
В подальшому, шлюб було розірвано 20.10.1993 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Іллічівської районної Ради народних депутатів м. Одеси. Після розірвання шлюбу прізвище не змінювала, тобто, залишила прізвище « ОСОБА_9 ».
ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , яке видано Іллічівським ЗАГСом та у Книзі записів актів про народження зроблено відповідний запис за №1431, батьком записано - ОСОБА_6 .
ОСОБА_2 , 16 червня 2000 року, уклала шлюб з ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , яке видано Відділом реєстрації актів цивільного стану актів громадянського стану виконкому Одеської міськради та у Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №358, та змінила прізвище на « ОСОБА_11 ».
ОСОБА_12 , змінила прізвище на « ОСОБА_13 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_4 , яке видано Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 01 квітня 2021 року та складено відповідний актовий запис за №29.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів - ОСОБА_6 , про що було складено відповідний актовий запис №2803 та що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , яке видано Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Після смерті ОСОБА_6 , залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з одноповерхового будинку літ. «А» - загальною площею 90,6 кв. м., житловою 47,7 кв. м., літ. «Б» - сараю, літ. «В» - вбиральні, літ. «З» - гаражу, №1 - огорожі, №2 - воріт, та І мощення.
Житловий будинок з надвірними спорудами, належав померлому батькові позивачів - ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, яке видано 06 вересня 1990 року на підставі рішення Виконкому Іллічівської райради народних депутатів за №767 від 20.07.1990 року.
З метою отримання спадщини після смерті батька, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернулися до приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу О.М. Мірошниченко, якою була заведена спадкова справа за №66348610, що підтверджується довідкою за № 120/02-14 від 18.11.2020 р. та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі.
У зв`язку з тим, що право власності на житловий будинок було зареєстровано у Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації у 1990 році, позивачі звернулися до Юридичного департаменту Одеської міської ради для реєстрації права власності за померлим батьком - ОСОБА_6 відповідно до п. 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. за №1127.
Пунктом 66 Постанови Кабінету міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, якій його пережив, та батьки.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до підпункту 4 п. 1 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.
Згідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, яка діяла на час державної реєстрації права власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Постановою Кабінету міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції станом на 08.12.2018 року, а саме пунктом 41 встановлено, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: ) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; ) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності). Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.
Велика Палата Верховного Суду в своїй Постанові від 04.12.2019 року у справі № 823/588/16 виклала правову позицію, застосувавши і правові висновки Великої Палати Верховного Суду, яка вже вирішувала питання предметної юрисдикції у подібних справах (постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 823/1508/16, від 16 січня 2019 року у справі № 823/692/17 та інші), вказавши що у вказаних судових рішеннях Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір про скасування рішення та/або запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно за іншою особою є цивільно-правовим та залежно від суб`єктного складу має бути вирішений за правилами цивільного або господарського судочинства.
Статутом Комунального підприємства «Право» Одеської міської ради, якій було затверджено рішенням Одеської міської ради № 1405-VII від 07 грудня 2016 року встановлено, що Підприємство створене з метою задоволення потреб територіальної громади міста, прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб шляхом систематичного здійснення виробничої та іншої господарської діяльності з метою отримання прибутку в порядку, передбаченому законодавством України та предметом діяльності якого є виконання замовлень фізичних та юридичних осіб на отримання послуг з ведення Адресного реєстру. Виконання функцій адміністратора та реєстратора Єдиного адресного реєстру міста.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.
У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
16.01.2020 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», згідно з яким статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції.
Відповідно ч. 3 ст. 26 Закону №1952 визначено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Таким чином оскільки позовні вимоги сформовано без урахування внесених змін до Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», задоволення позовної вимоги про скасування запису державного реєстратора не призведе до ефективного захисту прав, оскільки нормою воно не передбачене, а державний реєстратор, у свою чергу, отримуючи судове рішення про скасування запису, не зможе його виконати.
Суд вважає обґрунтованою позицію Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради щодо того, що Управління не є належним відповідачем по справі.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За викладених обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 13, 76, 81-82, 88, 141, 137, 263, 265, 268, 272, 284, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України СУД
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_6 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_7 ) в рівних частках на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_9 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 1816,0 грн.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду у повному обсязі складено 31 жовтня 2022 року.

Головуючий В. К. Гуревський