ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1620/22Головуючий у 1-й інстанції Мочальська В.М.
Провадження № 22-ц/817/900/22 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 601/1620/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 02 вересня 2022 року (постановлену суддею Мочальською В.М.) про відмову у забезпеченні позову в справі за позовом ОСОБА_1 до Кременецької міської ради, де третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою до Кременецької міської ради, де третя особа: ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_3 звернувся із заявою про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач покликався на те, що 11 серпня 2022 року відповідачем прийнято рішення №3920, пунктом 7 якого передбачено, що тимчасове виконання обов`язків директора КНП «Кременецька опорна лікарня» покладено з наступного дня після звільнення директора ОСОБА_5 на ОСОБА_6 - заступника медичного директора з амбулаторної роботи, до моменту призначення керівника даного підприємства. Пунктом 8 вказаного рішення передбачено, що уповноважено тимчасового виконуючого обов`язки директора КНП «Кременецька опорна лікарня» Васюрину А.В., заступника медичного директора з амбулаторної роботи на вчинення дій, спрямованих на внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім того, 30 серпня 2022 року відповідачем прийнято рішення №3987 про внесення змін до рішення №3920 від 11 серпня 2022 року. Зокрема, передбачено викласти в новій редакції пункт 7 рішення, згідно якого тимчасове виконання обов`язків директора КНП «Кременецька опорна лікарня» покладено з 31 серпня 2022 року на ОСОБА_4 - завідувача відділення анестезіології та інтенсивної терапії, до моменту призначення керівника даного підприємства, та визначено ОСОБА_7 - завідувача діагностичного відділення консультативно-діагностичного центру, уповноваженою особою з правом вчиняти дії від імені лікарні, в тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації. Пунктом 8 вказаного рішення передбачено, що уповноважено тимчасового виконуючого обов`язки директора КНП «Кременецька опорна лікарня» Костіва Р.Т., завідувача відділення анестезіології та інтенсивної терапії на вчинення дій, спрямованих на внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивач вважає, що вищевказані рішення суперечать статуту КНП «Кременецька опорна лікарня», ЗУ «Про місцеве самоврядування», ЗУ «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», а також порушують трудові права позивача, оскільки останній є медичним директором КНП «Кременецька опорна лікарня».

У зв`язку з наведеним просив суд про визнання протиправними та скасування рішень Кременецької міської ради № 3987 від 30 серпня 2022 року та п.п. 7, 8 рішення № 3920 від 11 серпня 2022 року.

Також позивач зазначив, що згідно з наказом №162-к від 22 листопада 2019 року позивач є медичним директором КНП «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради. Таким чином, саме позивач у відсутності директора повинен виконувати обов`язки директора в КНП «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради.

У зв`язку з наведеним, в порядку забезпечення позову позивач просив суд зупинити дію рішення Кременецької міської ради № 3987 від 30 серпня 2022 року та п.п.7, 8 рішення № 3920 від 11 серпня 2022 року.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 02 вересня 2022 року в забезпеченні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_3 адвокат Авдєєнко В.В. подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції встановивши, що зазначений спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, повинен був залишити заяву про забезпечення позову без розгляду, а не відмовляти у задоволенні заяви.

У зв`язку з наведеним просить скасувати ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 02 вересня 2022 року, а заяву про забезпечення позову залишити без розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі не надходив.

В судове засідання сторони не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи.

Враховуючи викладене, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спір у даній справі згідно зі ст.19 КАС України належить до юрисдикції адміністративних судів і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Апеляційний суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 150 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Вимоги до змісту і форми заяви про забезпечення позову визначені ст. 151 ЦПК України.

Згідно із ч.1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно до частин 6, 7 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно із ч.10 ст.153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Із змісту оскаржуваної ухвали суду вбачається, що судом не досліджувалися обставини справи, але лише встановлено, що спір у даній справі підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлений інший порядок судового провадження.

У розумінні п.п.1, 2 ч.1 ст.4 КАС України, справа адміністративної юрисдикції це публічно-правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 7 ч.1 ст. 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Вичерпний перелік публічно-правових справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначено в статті 19 КАС України.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Водночас відповідно до п.2 ч.1 ст.19 КАС України визначено, що до предметної юрисдикції адміністративних судів відносяться справи у спорах з проводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Таким чином, основною характеризуючою ознакою трудових спорів, які можуть бути розглянуті в порядку адміністративного судочинства, є публічний характер таких трудових правовідносин.

Визначення поняттю «публічна служба» надається в п.17 ч.1 ст. 4 КАС України, відповідно до якого такою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Апеляційний суд зазначає, що законодавчими нормами, які регулюють організаційні засади функціонування системи закладів охорони здоров`я не передбачено, що керівник такого закладу є державним службовцем. Жодних посилань на те, що вказана посада відноситься до публічної служби, також немає.

У свою чергу предметом розглядуваного спору є трудові відносини позивача з відповідачами як працівника та роботодавця щодо його трудової діяльності як медичного директора закладу охорони здоров`я, отже, спір у даній справі є приватноправовим і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, суд першої інстанції помилково виходив з того, що зазначений спір згідно зі ст.19 КАС України належить до юрисдикції адміністративних судів і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, які привели до постановлення помилкового судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже, наведені норми дають підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції не вирішується, оскільки не вирішено спір по суті.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 379, 381, 383, 384 ЦПК, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 02 вересня 2022 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. .

Дата складення повного тексту постанови 03 листопада 2022 року.

Головуючий

Судді