Провадження №2/359/2433/2022
Справа №359/6663/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022року суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Яковлєва Л.В., вивчивши матеріали цивільної справи за позовом члена Релігійної організації «Релігійна громада парафія на честь покрова Божої матері Бориспільської єпархії Української православної церкви с. Сулимівка Бориспільського району Київської області» ОСОБА_1 до Київської обласної військової адміністра-ції, державного реєстратора Шепель Олега Костянтиновича, Релігійної організації «Релігійна громада парафія покрова Божої матері Київської єпархії Української православної церкви (православної церкви України) с. Сулимівка Бориспільського району Київської області» про визнання недійсними рішень, оформлених протоколами зборів, визнання незаконним і скасування акту Київської обласної військової адміністрації, скасування рішень та записів про державну реєстрацію, -

ВСТАНОВИВ:

23 вересня 2022 року позивача ОСОБА_1 , як член Релігійної організації «Релігійна громада парафія на честь покрова Божої матері Бориспільської єпархії Української православної церкви с. Сулимівка Бориспільського району Київської області» (далі по тексту релігійна організація) звернулась до суду з позовом, яким просить : 1) визнати недійсними всі рішення, прийняті загальними (парафіяльними) зборами релігійної громади про внесення змін до Статуту та/ або найменування та/ або керівника релігійної громади протягом 2022 року; 2) визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Київської обласної військової адміністрації за № 462 від 05 серпня 2022 року щодо реєстрації Статуту релігійної громади (ідентифікаційний код : 41278496) в новій редакції з новою юридичною назвою; 3) визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Шепеля О.К. про державну реєстрацію внесення змін до відомостей про юридичну особу Релігійної організації «Релігійна громада парафія на честь покрова Божої матері Бориспільської єпархії Української православної церкви с. Сулимівка Бориспільського району Київської області» (ідентифікаційний код : 41278496) від 07 вересня 2022 року, на підставі якого внесено запис в ЄДР про зміну Статуту, найменування, керівника та інформації для здійснення зв`язку релігійної громади; 4) визнати незаконним та скасувати запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, здійснений державним реєстра-тором Шепелем О.К. за № 002006735 про зміну Статуту, найменування, керівника та інформації для здійснення зв`язку релігійної громади.

Ознайомившись з позовом та вимогами, які просить вирішити та задовольнити ОСОБА_1 , суд вважає, що дана позовна заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, з огляду на наступне.

У частині 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Правовідносини, пов`язані з діяльністю релігійних організацій, регулюються Законом «Про свободу совісті та релігійні організації» (далі по тексту - Закон № 987-XII), який прийнятий 23 квітня 1991 року та набув чинності 06 червня 1991 року (Закон).

На момент прийняття цього Закону не існувало господарських чи арбітражних судів, не було прийнято ГПК України. Натомість на час прийняття Закону № 987-XII ЦПК містив главу 31-А, в порядку якої розглядались спори громадян і юридичних осіб із суб`єктами владних повноважень щодо оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності в адміністратив-них правовідносинах.

Так, відповідно ст. 248-1 ЦПК (в редакції 1963 року) громадянин має право звернутися в суд із скаргою, якщо вважає, що діями службової особи ущемлено його права. У суд може бути оскаржено дії, одноособово здійснені службовими особами від свого імені або від імені органу, який вони представляють. Отже, на час прийняття Закону № 987-XII існувало інше процесуальне законодавство, якому положення Закону N 987-XII в редакції 1991 року кореспондували.

У подальшому Верховною Радою України було прийнято ГПК України, який згодом, зазнавши змін, був викладений у редакції від 16 серпня 2020 року. Відповідними нормами цього процесуального закону визначено юрисдикцію спорів між юридичною особою та її учасником (засновником, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів. Проте, відповідні зміни до Закону № 987-XII не внесені.

ГПК України є спеціальним нормативним актом, до предмета регулювання якого входить, в тому числі, визначення юрисдикції та підсудності судових спорів. Водночас визначення юрисдикції і підсудності спорів не є і не може бути предметом регулювання Закону № 987-XII , відтак положення Закону № 987-XII є застарілими та не відповідають чинному процесуальному законодавству.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово формувала позиції, відповідно яких юрисдикція судового спору визначається за предметом спору, тобто за змістом та дійсним характером спірних правовідносин. Так, публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від

22 серпня 2018 року у справі за № 805/4505/16-а).

Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немай-нового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі за № 804/14471/15).

Фактичною підставою даного позову є незгода члена Релігійної організації з рішенням загальних зборів членів самої організації про зміну канонічної підлеглості, прийнятим статутом у новій редакції, обранням і затвердженням нового керівника релігійної організації, оскільки на думку ОСОБА_1 , як члена та керівника релігійної організації, воно прийняте з порушенням вимог чинного законодавства особами, які не мали на це повноважень, та всупереч раніше прийнятому на загальних парафіяльних зборах релігійної громади рішенню оформленого протоколом №1 Загальних зборів від 26 травня 2019 року. Наведене, в свою чергу, свідчить про те, що у позивача наявний спір не з державним реєстратором, а з самою організацією щодо ухваленого рішення загальними зборами членів Релігійної організації, які призвели до вказаних вище змін.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України визначено, що до юрисдикції господарських судів відносяться справи у спорах між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи.

Згідно висновку Касаційного адміністративного суду, наведеного у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 120/248/19-а, незважаючи на те, що оскаржуються реєстра-ційні дії, стосовно яких існує невирішений корпоративний спір, у межах якого повинні бути розв`язані й питання, пов`язані з реєстрацією зміни інформації про юридичну особу, з підстав позову вбачається, що предметом оскарження у цій справі є рішення відповідача про проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, прийняте на підставі протоколу позачергових зборів уповноважених громадської організації. Саме скликання цих зборів і ухвалені ними рішення спричинили виникнення спірних правовідносин між позивачем та громадською організацією. Тобто звернення позивача до суду із цим позовом викликане необхідністю захисту права не у сфері публічно-правових відносин, а пов`язане з наявністю спору між членами громадської організації щодо обрання керівника, членів правління та ревізійної комісії. Отже, позовні вимоги про скасування рішення реєстратора є похідними від вимог щодо відновлення порушених корпоративних прав, а тому цей спір не пов`язаний безпосередньо із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що унеможливлює його розгляд у порядку адміністративного судочинства, а підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 листопада 2019 року у справі за № 826/2778/16 встановила, що громадська організація звернулася до суду з позовом про визнання протиправними й скасування записів в Реєстрі громадських об`єднань та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про внесення відомостей про фізичну особу як керівника громадської організації, а також зобов`язання відповідачів відновити відомості про іншу фізичну особу як керівника громадської організації. З висловлених позивачем мотивів звернення до суду вбачається, що незаконність, на його думку, реєстрації таких змін пов`язана з поданням документів, справжність та правомірність яких позивач заперечує, оскільки в цей період збори громадської організації взагалі не проводилися і жодні рішення про зміни в керівництві організації не приймалися. Таким чином, спірні правовідносини виникли у зв`язку з незгодою позивача із прийнятими відповідачами рішеннями про реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу й покликані фактично відновити попередню реєстрацію інформації про керівника. Отже, звернення громадської організації до суду із цим позовом пов`язане з наявністю спору між її учасниками з приводу керівника громадської організації, а не із захистом прав у сфері публічно-правових відносин, що унеможливлює розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 361/17/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оскарження рішення загальних зборів учасників є спором, пов`язаним з реалізацією загальними зборами членів громадської організації права на управління юридичною особою у вигляді формування органу управління, підставою для прийняття рішення про усунення голови громадської організації від виконання обов`язків зазначені положення Статуту товариства, тому його слід розглядати за правилами господарського судочинства.

Оскарження дій та рішень реєстратора щодо державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, а також внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань рішення засновників щодо припинення юридичної особи, обґрунтоване невиконанням товариством зобов`язань за інвестиційним договором, свідчить про приватноправовий характер спірних правовідносин. Спори, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності юридичної особи, є корпоративними у розумінні п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України незалежно від того, чи є позивач акціонером (учасником) юридичної особи, і мають розглядатися за правилами ГПК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 804/14471/15).

Крім того, Касаційний господарський суд у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 910/13499/19 за позовом Релігійної організації до обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження голови обласної державної адміністрації, яким зареєстровано статут релігійної організації у новій редакції, зазначив про належність цієї категорії спорів до господарської юрисдикції.

Відповідно ст. 13 Закону України № 987-XII Релігійна організація визнається юридичною особою з дня її державної реєстрації. Релігійна організація як юридична особа користується правами і несе обов`язки відповідно до чинного законодавства і свого статуту (положення).

Згідно ст. 7 вказаного Закону України релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об`єднання представляються своїми центрами (управлін-нями).

Положеннями ч. 1 - 5 ст. 8 Закону України № 987-XII визначено, що релігійна громада є місцевою Релігійною організацією віруючих громадян одного й того самого культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади. Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням). Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалю-ються загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами.

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення.

Отже, спори між релігійною організацією та її учасником (засновником, членом) відносяться до спорів щодо управління такою юридичною особою, що пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої організації, мають розглядатись в порядку господарського судочинства.

Наведені висновки суду узгоджуються також з правовою позицією, наведеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19, від 10 вересня 2019 року у справі № 921/36/18, від 18 березня 2020 року у справі № 466/6221/16-а, від 15 квітня 2020 року у справі № 804/14471/15, від 03 листопада 2020 року у справі № 922/88/20, від 22 грудня 2021 року у справі № 127/23156/19.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на вказане та суть заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, суд вважає, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки є предметом судового розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись 186, 258-261, 353 ЦПК України, ст. 20 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом члена Релігійної організації «Релігійна громада парафія на честь покрова Божої матері Бориспільської єпархії Української православної церкви с. Сулимівка Бориспільського району Київської області» ОСОБА_1 до Київської обласної військової адміністра-ції, державного реєстратора Шепель Олега Костянтиновича, Релігійної організації «Релігійна громада парафія покрова Божої матері Київської єпархії Української православної церкви (православної церкви України) с. Сулимівка Бориспільського району Київської області» про визнання недійсними рішень, оформлених протоколами зборів, визнання незаконним і скасування акту Київської обласної військової адміністрації, скасування рішень та записів про державну реєстрацію.

Роз`яснити члену Релігійної організації «Релігійна громада парафія на честь покрова Божої матері Бориспільської єпархії Української православної церкви с. Сулимівка Бориспільського району Київської області» ОСОБА_1 право звернутись з даним позовом до Господарського суду Київської області.

Копію ухвали разом із матеріалами позовної заяви надіслати позивачу.

Копію позовної заяви залишити в матеріалах справи.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя Яковлєва Л.В.