Ухвала

10 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 161/2518/22

провадження № 61-11085ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 серпня 2022 року, постанову Волинського апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року та додаткову постанову Волинського апеляційного суду від 13 жовтня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинська облспоживспілка» до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка», про відшкодування майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Волинська облспоживспілка» (далі - ТОВ «Волинська облспоживспілка») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (далі - ПрАТ «Уніка»), про відшкодування майнової шкоди.

В обґрунтування позову зазначало, що 18 травня 2021 року на вул. Володимирській, 66 у м. Луцьку ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «VolkswagenBora», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля, не дотримався дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «KiaSorento», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) транспортні засоби отримали механічні ушкодження з майновими збитками.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 червня 2021 року у справі № 161/9458/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (Порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна).

Зазначало, що є власником пошкодженого транспортного засобу - автомобіля марки «KiaSorento», державний номерний знак НОМЕР_2 , а згідно експертного автотоварознавчого дослідження розмір завданої внаслідок ДТП шкоди автомобілю становить 190 867,14 грн. Із вказаної суми 130 000,00 грн в межах ліміту відповідальності має відшкодувати страховик відповідача - ПрАТ «СК «Уніка», а іншу частину, у відповідності до положень статті 1194 ЦК України, ОСОБА_1 .

Ураховуючи викладене, просив суд стягнути з відповідача на свою користь 62 867,14 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди, а також 6 864,40 грн у рахунок відшкодування витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 серпня 2022 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року, позов ТОВ «Волинська облспоживспілка» до ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Волинська облспоживспілка» 62 867,14 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди, а також 6 864,40 грн у рахунок відшкодування витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Волинська облспоживспілка» судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.

Додатковою постановою Волинського апеляційного суду від 13 жовтня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір в розмірі 3 721,50 грн.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що оскільки розмір завданої майнової шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, згідно укладеного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідач, у відповідності до положень статті 1194 ЦК України, зобов`язаний відшкодувати різницю між вартістю майнового збитку та максимально можливим розміром страхового відшкодування, яка становить 60 867,14 грн. Крім того, у відповідності до пункту 36.6 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач також зобов`язаний відшкодувати позивачу 2 000,00 грн франшизи, яка встановлена між ним та страховиком.

07 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 серпня 2022 року, постанову Волинського апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року та додаткову постанову Волинського апеляційного суду від 13 жовтня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Волинська облспоживспілка» відмовити.

Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є відшкодування майнової шкоди у загальному розмірі 69 731,54 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (248 100,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України як підставу для оскарження у касаційному порядку судових рішень у малозначних справах визначено ситуацію, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Посилання заявника на постанови Верховного Суду у справах, де за подібних відносин, але різних фактичних обставин, встановлено відсутність підстав для відшкодування майнової шкоди, заподіяної у результаті ДТП, не є підтвердженням відсутності єдності у правозастосовчій практиці у справах цієї категорії. У справі, про перегляд якої подано касаційну скаргу, суди дійшли протилежного висновку, оскільки позивач звернувся до винної особи про відшкодування різниці між страховою виплатою та лімітом відповідальності страхової компанії, розмір збитків підтвердив належним та допустимим доказом (експертним автотоварознавчим дослідженням).

Заявником у касаційній скарзі не сформульовано правову проблему, яка на його думку, є фундаментальною і потребує вирішення Верховним Судом.

Наведене дає підстави для висновку, що касаційна скарга не містить належного обґрунтування наявності підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для перегляду малозначної справи судом касаційної інстанції.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що справа має для нього виняткове значення, як на наявність підстави, передбаченої підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, є безпідставним, оскільки не містить будь-якого обґрунтування.

Формальне посилання у касаційній скарзі на зазначений пункт, без наведення відповідного обґрунтування, не може бути підставою для висновків суду касаційної інстанції, що у цій справі наявні обставини, за яких рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 серпня 2022 року, постанову Волинського апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року та додаткову постанову Волинського апеляційного суду від 13 жовтня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинська облспоживспілка» до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка», про відшкодування майнової шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний