Справа № 161/3025/22
Провадження № 2/161/2048/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2022 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

за участю секретаря судового засідання Юхим А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення коштів, сплачених на утримання спільного майна,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Позов обґрунтовує тим, що вона є власником 83/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , інша частина якого, а саме 17/100 належить відповідачу ОСОБА_2 . Частку зазначеного будинку вона отримала в дар від баби ОСОБА_3 , яка згідно ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.02.2011 про затвердження мирової угоди, провела з ОСОБА_2 поділ будинку в натурі, однак фактично його не реалізували.

Відповідно до затвердженої судом мирової угоди, за ОСОБА_3 визнано право власності на 83/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , що складається із кімнат: 1-1 площею 6,7 кв.м., 1-2 площею 6,0 кв.м., 1-3 площею 13 кв.м., 1-5 площею 19,2 кв.м., 1-6 площею 12,4 кв.м., 1-7 площею 7,3 кв.м., 1-8 площею 2,9 кв.м., а також господарські будівлі та споруди: льох (а/п), літня кухня-злів (Б-1), хлів (б), хлів (б), льох (б/щ), огорожа (1), колонка (В).

За відповідачем визнано право власності на кімнату 1-4 площею 20 кв.м. та ј огорожі (1).

Зазначає, що позивач разом зі своєю сім`єю проживає у кімнатах, які їй були подаровані, натомість відповідач у належній їй кімнаті не проживає. Позивач самостійно здійснює утримання будинку та сплачує комунальні платежі за надані житлово-комунальні послуги, зокрема за період з лютого 2019 по грудень 2021 нею було оплачено комунальні послуги на загальну суму 55608,97 грн.

Вважає, що обов`язок з утримання будинку покладений на всіх його власників у зв`язку з чим, звернулася до суду з відповідним позовом.

22.09.2022 від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої сума оплачених нею комунальних послуг за період з лютого 2019 по грудень 2021 становить 54606,73 грн., що складається з послуг вивозу сміття 609,51 грн., газопостачання та транспортування газу 38297,15 грн., водопостачання 1836,55 грн. та електропостачання 13863,52 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просить суд, стягнути з відповідача на її користь кошти сплачені за житлово-комунальні послуги по утриманню будинку по АДРЕСА_1 в розмірі 9283,14 грн., що складається із послуг вивозу сміття 103,62 грн., газопостачання та транспортування газу 6510,51 грн., водопостачання 312,21 грн. та електропостачання 2356,80 грн. та судові витрати у справі.

Ухвалою судді від 28.02.2022 відкрито спрощене провадження у справі.

Від відповідача надійшов відзив мотивований тим, що відповідач у належній їй 17/100 частці у будинку АДРЕСА_2 не проживає та відповідно комунальними послугами не користується, а відтак не є споживачем житлово-комунальних послуг в розумінні ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та немає жодних зобов`язань як їх споживач у вищевказаному будинку ні перед ким. Враховуючи наведене, просить суд відмовити у задоволенні позову.

28.09.2022 відповідачем заявлено клопотання про відшкодування витрат пов`язаних з наданням правової допомоги на суму 5047,95 грн.

26.10.2022 від представника позивача надійшли заперечення щодо відшкодування позивачем витрат пов`язаних з наданням правової допомоги на суму 5047,95 грн.

До початку розгляду справи від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, заявлений позов підтримав та просив задовольнити з наведених у позовній заяві підстав.

Представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, у задоволенні позову просив відмовити з мотивів наведених у відзиві.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог та заперечень, суд установив таке.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Ч.1 ст.15 ЦК України, передбачено право кожної особина захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнанняабо оспорювання.

Кожна особамає право звернутися до суду за захистом свого особистого немайновогоабо майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.02.2011 затверджено мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Відповідно до якої за ОСОБА_3 визнано право власності на 82/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , що складається із кімнат: 1-1 площею 6,7 кв.м., 1-2 площею 6,0 кв.м., 1-3 площею 13 кв.м., 1-5 площею 19,2 кв.м., 1-6 площею 12,4 кв.м., 1-7 площею 7,3 кв.м., 1-8 площею 2,9 кв.м., а також господарські будівлі та споруди: льох (а/п), літня кухня-злів (Б-1), хлів (б), хлів (б), льох (б/щ), огорожа (1), колонка (В).

За ОСОБА_2 , відповідачем у справі, визнано право власності на 17/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_3 площею 20 кв.м. та ј огорожі (1).

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

18.02.2019 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Грушицькою В.В. посвідчено заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про зміну розміру належних їм часток у спільній сумісній власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , а саме: ОСОБА_3 власник 83/100 частки, а ОСОБА_2 власник 17/100 частки (а.с. 11).

27.02.2019 ОСОБА_3 подарувала належну їй частку в житловому будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 (а.с. 06-08).

Відтак, судом встановлено, що сторони є власниками будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Ч.3 ст.13 Конституції України та ст.319 ЦК України передбачено, що власність зобов`язує.

Ч.3 ст.8 Конституції України закріплює, що її норми є нормами прямої дії.

Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Вiдповiдно до статті 525 Цивільного Кодексу України, одностороння вiдмова вiд зобов`язання або одностороння змiна його умов не допускається.

Згідно п.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст.530 ЦК України передбачено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термiн) його виконання, то воно пiдлягає виконанню в цей строк (термiн).

На власника покладається обов`язок утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Так, відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі ст.360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 20.06.2018 у справі № 725/3790/16-ц, 13.03.2019 у справі № 521/3743/17-ц та від 19.08.2019 у справі № 703/2200/15-ц.

За замістом статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг відносяться комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

У відповідності до п. п. 5, 10 частини 3 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги.

Позивач на підтвердження позовних вимог надала суду копії квитанцій про оплату комунальних послуг за період з лютого 2019 по грудень 2021 на загальну суму 54606,73 грн. що складається з послуг вивозу сміття 609,51 грн., газопостачання та транспортування газу 38297,15 грн., водопостачання 1836,55 грн. та електропостачання 13863,52 грн.

Судом встановлено та підтверджено представниками сторін у судовому засіданні, що відповідач ОСОБА_2 у будинку по АДРЕСА_1 не зареєстрована, не проживала та не проживає, а відповідно не користується послугами з газопостачання, водопостачання, постачання електричної енергії та не потребує вивезення побутових відходів (сміття).

В той же час використання послуг з водопостачання, газопостачання та електропостачання здійснювалося відповідно до показань засобів обліку. Стороною позивача суду не надано доказів, які б вказували на те, що відповідач ОСОБА_2 проживала будинку по АДРЕСА_1 та користувалася зазначеними вище послугами, тобто в цьому випадку використання електрики, води та газу мало місце лише для потреб позивача, а не для утримання самого будинку, тому на думку суду вони не є витратами в розумінні ст.360 ЦК України.

Разом з тим, оскільки послугою, вартість якої залежить не від кількості осіб, які ними користуються та/або проживають у будинковолодіння є транспортування газу.

З наданих позивачем копій квитанцій вбачається, що за період з лютого 2019 по грудень 2021, за транспортування газу ОСОБА_1 сплатила 5147,51 грн.

Відтак, з відповідача на користь позивача, з урахуванням частки ОСОБА_2 у будинку по АДРЕСА_1 слід стягнути половину вартості цієї послуги в сумі 875,07 грн.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем, при зверненні з позовом до суду, було сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн. та заявлено позовні вимоги про стягнення 9283,14 грн.

Судом задоволено позовні вимоги на суму 875,07 гривень, що становить 9,43 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 93,58 гривень.

Відповідачем у клопотання від 28.09.2022 було заявлено про відшкодування судових витрать пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги в розмірі 5047,95 грн.

Ч.1-2 ст.134 ЦПК України, визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Оскільки, першою заявою з якою звернулася відповідач до суду по суті спору був відзив на позовну заяву, наданий суду під час судового засідання 13.07.2022, який не містив попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи та вимоги про відшкодування на її користь витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, суд дійшов висновку про відмову у такому відшкодуванні.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 81, 82, 134, 141, 247, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 319, 322, 358, 360, 525-526, 530 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти сплачені за житлово-комунальні послуги в сумі 875 (вісімсот сімдесят п`ять) гривень 07 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в сумі 93 (дев`яносто три) гривні 58 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_2 ).

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта