ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5993/22 Справа № 212/8403/21 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони справи

позивач - ОСОБА_1

відповідачі: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державна казначейська служба України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги відповідачів, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2022 року, ухваленого суддею Пустовітом О.Г. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 27 червня 2022 року,

УСТАНОВИВ

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю слідчого.

В обґрунтування позову зазначила, що 02.02.2020 року, близько 16.26 години, на території Покровського району, м.Кривого Рогу відносно неї вчинено злочин.

Невстановлена особа шляхом ривку заволоділа належним позивачу мобільним телефоном. Позивач в цей же день повідомила державний правоохоронний орган Покровське ВП ГУНП в Дніпропетровській області про вчинення відносно неї злочину.

Цього ж дня, близько 18.30 години, перебуваючи у громадському транспорті, позивач через вікно маршрутного таксі побачила чоловіка, який скоїв відносно неї злочин, та в цей час заходив до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Впізнавши нападника позивач залишила таксі та попрямувала до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », куди зайшов злочинець та пред`явила йому словесну претензію з приводу вчинення злочину.

В свою чергу чоловік почав себе вести агресивно, декілька разів вдарив її в область живота, після чого працівники охорони магазину викликали поліцію.

Того ж дня, дану особу, яка вчиняла протиправні дії відносно позивача, було доставлено до Покровського відділення поліції КВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Однак, слідчим за даним фактом лише наступного дня, 03.02.2020 були внесені відомості до ЄРДР.

У подальшому з порушенням принципу розумності строків слідчим проводились слідчі дії, а саме: лише 10.02.2020 допитано позивача в якості потерпілої, 05.06.2020 року проведено додатковий допит потерпілої, 04.09.2020 допитано свідка.

У подальшому слідчі дії не проводились, що призвело до закінчення строків досудового розслідування.

12.02.2021 року слідчим СВ Покровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області прийнято рішення про закриття кримінального провадження за фактом вчинення відносно позивача злочину, у зв`язку з закінченням строків досудового розслідування.

05.03.2021 вказану постанову слідчого скасовано процесуальним керівником у даному кримінальному провадженні, у зв`язку з її незаконністю та необґрунтованістю.

02.03.2021 процесуальний керівник у даному кримінальному провадженні звернувся до слідчого судді Жовтневого районного судді з клопотання про продовження строків досудового розслідування, яке було залишено без задоволення у зв`язку з відсутню правових підстав для задоволення, внаслідок чого 22.03.2021 слідчим повторно прийнято рішення про закриття кримінального провадження.

За результатами службового розслідування встановлено, що у вказаному кримінальному провадженні досудове розслідування проводилось неефективно, внаслідок чого слідчого притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Вказана протиправна бездіяльність слідчого призвела до порушення права позивача на відшкодування шкоди, завданої злочином, на справедливий суд та справедливу сатисфакцію, чим спричинено моральну шкоду.

Розмір відшкодування спричиненої шкоди позивач оцінила в сумі 200 000 грн. та просила суд стягнути дану компенсацію з відповідачів в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю слідчого задоволені частково.

Стягнуто з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсацію спричиненої моральної шкоди у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн., шляхом списання коштів з рахунку Державної казначейської служби України.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто в рівних частинах з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та Держави України Державного бюджету України, шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн, по 454,00 грн з кожного.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

При цьому, скаржник зазначає, що Позивачем не зазначено з яких саме міркувань визначено розмір моральної шкоди та якими доказами підтверджено спричинення такої шкоди. Вважає розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутий судом на користь Позивача не є адекватним завданій шкоді, сума моральної шкоди є завищеною, такою, що не відповідає дійсності. Стягнення коштів з Казначейства є необґрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, вказує на незаконність судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні обставинам справи та просить скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог.

Відповідач вважає, що наявність певних недоліків у процесуальніц діяльності органу досудового розслідування сама по собі не може свідчити про незаконність його діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що Позивач не надала суду доказів, які б підтверджували факт заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, психосоматичних та психоемоційних змін, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв`язків, стану та стосунків внаслідок зневажливого ставлення до виконання обов`язків, що виразилось у бездіяльності слідчого, на думку останнього під час досудового розслідування у кримінальному провадженні. Скаржник вважає, що позовні вимоги Позивача про стягнення моральної шкоди є такими, що не підлягають задоволенню.

26 та 27 жовтня 2022 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Меланчука І.В. надійшли заяви з проханням провести апеляційний розгляд справи за його і позивача відсутності, заперечує проти задоволення апеляційних скарг Відповідачів та просить рішення суду першої інстанції, як законне і належним чином обґрунтоване залишити без змін.

Відзив на апеляційні скарги не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника Відповідача- Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Новікову С.А., яка у повному обсязі підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги, просила їх задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторони Відповідачів не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03.02.2020 року, о 16 год. 26 хв. слідчим Покровського ВП ГУП в Дніпропетровській області розпочато досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000296 за фактом відкритого викрадення мобільного телефону ОСОБА_1 та внесено відомості до ЄРДР за ч.1 ст.186 Кримінального кодексу України.

10.02.2020 року позивача ОСОБА_1 слідчим допитано в якості потерпілої.

05.06.2020 року проведено додатковий допит потерпілої ОСОБА_1 .

01.09.2020 року слідчим Пашкевич П.В. призначено експертизу для встановлення розміру спричиненої злочином шкоди.

04.09.2020 року слідчим проведено перший допит свідка у кримінальному провадженні, 20.11.2020 слідчим в межах вказаного кримінального провадження проведено допит іншого свідка.

Як убачається з матеріалів справи, у подальшому у даному кримінальному провадженні слідчі дії не проводились.

12.02.2021 року слідчим СВ Покровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0000296 за фактом вчинення кримінального правопорушення відносно позивача ОСОБА_1 , у зв`язку з закінченням строків досудового розслідування, про що винесено відповідно постанову.

05.03.2021 року постанову слідчого про закриття кримінального провадження скасовано процесуальним керівником у даному кримінальному провадження, прокурором Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області.

Підставою для скасування прокурором зазначено незаконність та необґрунтованість рішення слідчого, який в порушення засад кримінального провадження, визначених ст.ст.2, 9 КПК України, за наявності відомостей про особу, яка причетна до вчинення злочину, доказів, які викривають дану особу та підстав для повідомлення про підозру даній особі, не вжив заходів щодо продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадження та притягнення винної особи до відповідальності.

02.03.2021 року процесуальний керівник у кримінальному провадженні звернувся до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з клопотанням про продовження строку досудового розслідування.

Згідно ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.03.2021 клопотання прокурора залишено без задоволення, оскільки строк досудового розслідування поновленню не підлягає.

22.03.2021 слідчим повторно прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0000296 за фактом вчинення відносно позивача кримінального правопорушення.

З відповіді начальника організаційно-методичного відділу ГУНП в Дніпропетровській області слідує, що за порушення вимог чинного законодавства при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000296 проведено службове розслідування, за результатами якого слідчого ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану, оскільки досудове розслідування проводилось неефективно.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 на підставі досліджених доказів виходив з того, що вчинення відносно позивача кримінального правопорушення пов`язаного з незаконним відкритим заволодінням її майна у публічному місці беззаперечно свідчить про порушення права ОСОБА_1 на захист її гідності, недоторканості і безпеки, які в Україні визнаються найвищою соціальною цінністю, однак через допущену бездіяльність слідчих органів права потерпілої не були відновлені шляхом передбаченої законом процедури: проведення досудового розслідування, подальшого судового розгляду та застосування правового примусу до винної особи. При цьому, надзвичайна тривалість досудового розслідування у справі, яка не була складною, оскільки потерпіла сама вчинила дії по впізнанню та затриманню підозрюваної особи, призвела до уникнення даної особи від кримінальної відповідальності. Бездіяльність правоохоронних органів призвела до невідворотної правової невизначеності правовідносин, учасником яких стала позивач ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції дішов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода, так як бездіяльність слідчого мала наслідком закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування. Саме внаслідок бездіяльності слідчого, неефективного проведення ним досудового розслідування, особа, що вчинила відносно позивача злочин, уникнула передбаченої законом відповідальності, що призвело до порушення прав позивача, як потерпілої від вчиненого відносно неї кримінального правопорушення, призвело до виникнення у позивача відчуття незахищеності від протиправних посягань, відчуття недієвості правових способів захисту своїх прав, призвело до переживань за своє майбутнє, за майбутнє своїх рідних та близьких, які потенційно можуть бути позбавлені ефективного захисту від протиправних посягань та стало причиною виникнення у позивача відчуття відсутності справедливості.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанці та не може погодитись з доводами Відповідачів щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та завищеним розміром моральної шкоди, виходячи з наступних підстав.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи відповідачів, викладені в апеляційних скаргах вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.

За нормами статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Нормами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу), що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у Постанові від 22 червня 2017 року у справі №6-501цс17.

Згідно з положеннями ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У пунктах 3, 4, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідний правовий висновок викладений у Постановах Верховного Суду від 18 лютого 2020 року у справі №233/1997/18, від 19 березня 2020 року у справі №686/13212/19.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, судом першої інстанції було встановлено, що 03.02.2020 року за заявою позивача ОСОБА_1 слідчим Покровського ВП ГУП в Дніпропетровській області розпочато досудове розслідування за фактом вчинення грабежу. Починаючи з моменту внесення відомостей до ЄРДР слідчим було проведено лише п`ять процесуальних дій з значними інтервалами, а саме: 10.02.2020 року позивача ОСОБА_1 слідчим допитано в якості потерпілої, 05.06.2020 року проведено додатковий допит потерпілої ОСОБА_1 , 01.09.2020 року слідчим призначено експертизу для встановлення розміру спричиненої злочином шкоди, 04.09.2020 року слідчим проведено перший допит свідка, 20.11.2020 слідчим проведено наступний допит свідка.

Також суд встановив, що кримінальне провадження було закрито у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування, який згідно вимог чинного кримінально процесуального законодавства продовженню та поновленню не підлягає, а відтак, дії слідчого призвели до порушення прав, свобод та законних інтересів потерпілої ОСОБА_1 та створили умови для уникнення правопорушником відповідальності за свої злочинні дії.

Окрім того, судом встановлено, що за результатами проведеного службового розслідування слідчого Пашкевич П.В. за порушення вимог чинного законодавства при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000296 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану, оскільки досудове розслідування проводилось неефективно.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави.

Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у статті 13 Конвенції, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.

Щоб вважатися ефективним і в такий спосіб відповідати статті 13 Конвенції, внутрішній засіб правового захисту повинен надати змогу компетентному національному органу, як розглянути суть відповідної скарги за Конвенцією, так і забезпечити «належний захист» (§ 135 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 1999 року у справі «Сміт і Ґрейді проти Сполученого Королівства» (SmithandGrady v. the UK), заяви № 33985/96 і № 33986/96; $. 95 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), заява № 21987/93). Результатом такого провадження може бути, зокрема, присудження відшкодування у зв`язку з порушенням.

ЄСПЛ, оцінюючи ефективність різних національних засобів правового захисту у зв`язку з надмірною тривалістю провадження, розробив кілька критеріїв та принципів, які сформулював у своїх рішеннях. Так, ЄСПЛ вказав, що вирішальним питанням при оцінюванні ефективності засобу правового захисту у випадку скарги щодо тривалості провадження є те, чи може заявник подати цю скаргу до національних судів з вимогою конкретного відшкодування; іншими словами, чи існує будь-який засіб, який міг би вирішити його скаргу шляхом надання безпосереднього та швидкого відшкодування, а не просто опосередкованого захисту його прав, гарантованих статтею 6 Конвенції (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «Меріт проти України» (Merit v. Ukraine) від 30 березня 2004 року, заява № 66561/01). Cуд також постановив, що цей засіб вважатиметься «ефективним», якщо його можна використати, щоб прискорити постановлення рішення судом, який розглядає справу, або надати скаржникові належне відшкодування за зволікання і затримки, що вже відбулися (§ 78 того ж рішення).

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою ($ 67 рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (PelissierandSassi v France); $ 35 рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Висновок суду першої інстанції про те, що надзвичайна тривалість досудового розслідування у справі, яка не була складною, оскільки потерпіла сама вчинила дії по впізнанню та затриманню підозрюваної особи, призвела до уникнення даної особи від кримінальної відповідальності, а бездіяльність правоохоронних органів призвела до невідворотної правової невизначеності правовідносин, учасником яких стала позивач ОСОБА_1 , що спричиняє позивачу моральну шкоду, колегія суддів вважає правильним і повністю з ним погоджується.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з встановлених обставин справи (порушення законодавства зі сторони правоохоронних органів) та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням значущості порушених немайнових прав позивача, характеру спричиненої шкоди, визначив розмір відшкодування, яке підлягає стягненню шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 50 000,00 гривень і колегія суддів повністю погоджується з визначеним розміром моральної шкоди.

Апеляційні скарги Відповідачів не містять доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні обставин справи судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 серпня 2022 року було задоволено клопотання Державної казначейської служби України в частині відстрочення сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду до ухвалення судового рішення по справі.

Позивач при зверненні до суду з позовом була звільнена від сплати судового збору на підставі п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір».

Нормами ч.6 ст.141 ЦПК визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (з подальшими змінами та доповненнями) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з положеннями п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою підприємцем ставка судового збору становить-1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позов подано ОСОБА_1 до суду у вересні 2021 року, у зв`язку з чим, остання, якби не була звільнена від сплати судового збору, виходячи з ціни позову - 200 000 грн. мала б сплатити судовий збір в сумі -2000 грн. (1% ціни позову), але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 грн. (2270 грн. прожитковий мінімум на 1 січня 2021 року х 0,4=908 грн.).

Суд першої інстанції, частково, задовольнивши позовні вимоги в розмірі 50 000 грн., стягнув з відповідачів на користь держави судовий збір в сумі 908 грн., з кожного по 454 грн. (а.с.79-зворот).

Отже, стягненню з Державної казначейської служби України на користь держави підлягає відстрочений судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення суду в розмірі 1362 грн. (908 грн. х 1,5% = 1362 грн.).

Керуючисьст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги відповідачів Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з Державної казначейської служби України на користь держави судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду в розмірі 1362 грн. (одну тисячу триста шістдесят дві гривні).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 02 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: