Справа № 539/2370/22
Провадження № 2/539/943/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2022 м.Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Овчаренко О.Л.

за участю секретаря Мирної Т.Ф.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в місті Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.08.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у сторін по справі у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_6 . Донька проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. 04.08.2022 ОСОБА_3 звернулась до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини. Ухвалою суду від 08.08.2022 у видачі судового наказу було відмовлено з підстави ненадання документів, що підтверджують факт проживання дитини з матір`ю. У зв`язку з цим просить стягнути аліменти починаючи з 04.08.2022.

Представник відповідача надав до канцелярії суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на наступне. Виходячи з поданих представником позивача документів не можна чітко встановити, що дитина та матір мешкають разом. Позивач виїздила за кордон не тільки з дитиною, але і зі своїми знайомими, з якими могла залишити проживати дитину. Судовим рішенням місце проживання дитини з матір`ю не встановлювалось, як і не встановлювався факт, що дитина перебуває на утриманні матері. Відсутність належного юридичного підтвердження місця проживання дитини з одним з батьків унеможливлює само по собі задоволення позову про стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідач витрачає кошти на щоденні потреби, комунальні платежі на утримання квартири, що належала позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Відповідач отримує заробітну плату, яка після вирахування податків складає 3000 грн. Окрім того, коли вже ОСОБА_3 виїхала з дитиною з країни, до і після розірвання шлюбу, відповідач постійно перераховує на рахунок позивача кошти на утримання доньки, оскільки це його дитина, яку він любить і вважає, що це його обов`язок утримувати дитину, якщо він має на це змогу.

20 вересня 2022 року судом постановлено ухвалу про прийняття позову до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що позивач разом з донькою на даний час проживають у Великій Британії. На підтвердження проживання дитини з матір`ю ним надано посвідки на тимчасове проживання. На даний час шлюб між сторонами розірвано.

Не заперечує, що відповідач перераховує певні кошти на утримання дитини, однак їх не достатньо для забезпечення потреб дитини. Окрім того, право на стягнення аліментів на користь того із батьків, з ким проживає дитина, гарантовано законом. Тому позивач хоче отримувати аліменти стягнуті саме на підставі судового рішення.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні, пославшись на викладене у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначив, що позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів через неприязні відносини з відповідачем. Відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання доньки. Належні докази тому, що дитина проживає разом з позивачем, відсутні. Ймовірно дитина проживає зі знайомими позивача, з якими вона виїхала за кордон. На даний час шлюб між сторонами розірвано. Просить врахувати ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу, яка має преюдиційне значення для даної справи, оскільки судом встановлено ненадання ОСОБА_3 доказів проживання дитини з матір`ю.

Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступні обставини справи та відповіді їм правовідносини. Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.09.2012, який на теперішній час розірвано.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є сторони по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

З копій закордонних паспортів позивача ОСОБА_3 та неповнолітньої ОСОБА_6 вбачається, що вони виїхали за межі України 23.05.2022. З копій посвідок на тимчасове проживання у Великій Британії строком дії до 31.12.2024 вбачається, що вони видані на ім`я ОСОБА_3 та неповнолітньої ОСОБА_6 , які прибули з України 23.05.2022.

З довідки про доходи, виданої ТОВ «Афіна-груп», вбачається, що загальна сума доходу (без вирахування податків та обов`язкових платежів) ОСОБА_4 , який займає посаду торгівельного представника, за період з січня 2022 року по вересень 2022 року складає 37260,60 грн.

З копій квитанцій вбачається, що відповідач перераховував кошти на утримання доньки ОСОБА_6 , а саме: ІНФОРМАЦІЯ_3 5000,00 грн., 31.07.2022 3000,00 грн., 16.09.2022 6000,00 грн., 23.10.2022 1400,00 грн.

Відповідно до копії ухвали Лубенського міськрайонного суду Полтавської області №539/2038/22 від 08.08.2022 ОСОБА_3 відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини з підстави ненадання доказів на підтвердження проживання дитини із заявником.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно положень ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 статті 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заперечуючи проти позову, представник відповідача, зокрема, послався на відсутність належних доказів тому, що дитина проживає за кордоном саме з позивачем, а не з іншими особами.

Сторона відповідача не заперечувала, що дитина не проживає з батьком. При цьому достовірних доказів того, що дитина не проживає разом з позивачем, з якою разом виїхала за кордон, стороною відповідача не надано. Твердження, що дитина не проживає з матір`ю, носять характер припущень і нічим не підтвердженні.

На підтвердження проживання дитини з позивачем надано належні докази тому, що дитина виїхала разом з матір`ю за кордон, де отримали посвідки на тимчасове проживання строком дії до 31.12.2024.

За таких обставин суд дійшов висновку, що стороною позивача доведено право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, яка проживає з матір`ю. Щодо доводів представника відповідача в тій частині, що відповідач у добровільному порядку матеріально утримує дитину. Судом встановлено, що домовленості між сторонами щодо способу виконання відповідачем обов`язку утримувати дитину не досягнуто. Так, позивач не заперечує, що відповідач здійснює певні платежі на утримання дитини, але вважаючи їх недостатніми, звернулась до суду з даним позовом і як мати, з якою проживає дитина, має право на присудження аліментів за рішенням суду. Суд відхиляє посилання представника відповідача в тій частині, що ухвала суду, якою ОСОБА_3 було відмовлено у видачі судового наказу, має преюдиційне значення для даної справи, з наступних підстав. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Жодних фактів, які були би преюдиційними для розгляду даної справи, ухвалою суду від 08.08.2022 встановлено не було. Судового рішення по суті заявлених вимог ухвалено не було, а відмовлено ОСОБА_3 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини з підстави ненадання доказів на підтвердження проживання дитини із заявником.

Виходячи з визначеного законодавством обов`язку батьків щодо утримання неповнолітньої дитини, прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів слід визначити, як того вимагають положення ст. 183 СК України, в єдиній частці від заробітку (доходу) матері. При цьому, суд визначає аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На думку суду, саме вищевказаний розмір аліментів є співмірним із тими відомостями та доказами, які були надані та повідомлені суду, при цьому такий розмір аліментів забезпечить матеріальні потреби дитини та відповідатиме сталій судовій практиці щодо розміру частки доходу платника аліментів на утримання однієї дитини за звичайних умов. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Вимоги позивача в частині стягнення аліментів з 04.08.2022 не підлягають задоволенню за наступних підстав. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині 1 цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір (частина 2 статті 161 ЦПК України). Таким чином, чинним законодавством встановлено право особи, яка заявляє вимогу про стягнення аліментів (у розмірі на одну дитину - однієї чверті, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб) самостійно обирати спосіб захисту своїх прав, свобод чи законних інтересів в судовому порядку, а саме в наказному або спрощеному (загальному) позовному провадженні. Первинно позивач скористалась правом звернення до суду саме із заявою про видачу судового наказу, у видачі якого їй було відмовлено з підстав ненадання доказів проживання дитини з заявником. З позовом представник позивача звернувся до суду 02.09.2022, відповідно саме з цієї дати згідно ч. 1 ст. 191 СК України і до досягнення дитиною повноліття підлягають стягненню аліменти. Тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Що стосується грошових коштів, сплачених відповідачем на утримання дитини після 02.09.2022, то питання зарахування цієї сплати в рахунок стягнутих судом аліментів може бути вирішено в процесі виконання рішення суду. Відповідно до ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Відповідно до п.п. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивач була звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інших положень щодо сплати судового збору відповідачем, в разі задоволення вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, чинна редакція ЦПК України не містить. При цьому суд виходить із необхідності обов`язкового покладення на сторону, не на користь якої ухвалено судове рішення та яка не звільнена від сплати судового збору, зобов`язання щодо сплати судового збору. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141, ст. 142 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 992,40 грн. Керуючись статтями 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 289, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 вересня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір на користь держави в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 07.11.2022.

Суддя О.Л. Овчаренко