КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 760/30807/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9483/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

за участі секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Шереметьєвої Л.А., по справі за позовом органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа: Солом`янський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про позбавлення батьківських прав, передачу дитини на опікування та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

В листопаді 2021 року позивач звернувся до суду із позовом, на обґрунтування якого зазначив, що ОСОБА_1 є матір`ю малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідачка ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, зловживає спиртними напоями, не має постійного місця працевлаштування та доходів, не доглядає за дитиною, вчиняє протиправні дії відносно сина, поводить себе агресивно, у зв`язку з чим відносно відповідачки неодноразово складались протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 184, ч. 1, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. З 02 липня 2021 року дитина перебуває на обліку Служби у справах дітей, а 24 липня 2018 року позивачем вже подавалась заява про позбавлення відповідачки батьківських прав (справа № 760/6434/17) проте в позові було відмовлено.

08 червня 2021 року відповідачка надавала до Служби пояснення в яких зобов`язувалась припинити вживати алкогольні напої та належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, проте у жовтні 2021 року на виклик до школи з`явилась у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим був складений протокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

27 жовтня 2021 року спеціалістами служби було встановлено, що місце проживання дитини перебувало у вкрай незадовільному стані, а 28 жовтня 2021 року за результатами перевірки ОСОБА_4 працівниками служби було направлено до закладу охорони здоров`я та видано розпорядження від 29 жовтня 2021 року № 706 про негайне відібрання малолітньої дитини.

Зважаючи на вищевказане, позивач просив:

- позбавити відповідачку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- передати малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на опікування органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації;

- стягнути аліменти з ОСОБА_1 в розмірі не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дня подачі позову і до повноліття дитини (а.с.1-7).

Відповідач ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечувала, зазначила, що пройшла курс лікування, після відібрання дитини зробила висновки, веде здоровий спосіб життя, забезпечує дитину необхідним, місце проживання дитини приведено до належного санітарного стану (а.с. 96-97

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 30 червня 2022 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.149-154).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив скасуватирішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги в повному обсязі (а.с. 162-171).

На обґрунтування скарги апелянта зазначив, що районний суд не врахував наданих позивачем доказів, показань свідків, зокрема того факту, що в 2018 році позивач подавав заяву про позбавлення відповідачки батьківських прав, а в 2021 році було повторно виявлене нехтування відповідачкою своїми обов`язками відносно дитини.

07 жовтня 2022 року до апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу в якому відповідач просила скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін (а.с.206-208).

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглянув справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтримали скаргу і просили її задовольнити. Відповідач ОСОБА_1 , її представник - адвокат Ляшенко І.І. заперечувала проти скарги і просила залишити її без задоволення.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Начальник районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Бондар О. подала письмову заяву в якій просила розглянути справу за відсутності представника (а.с. 196-205, 217-219).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 18 лютого 2012 року, ОСОБА_3 і ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.8)

Відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_2 , виданого Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану 19 квітня 2019 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11).

З матеріалів справи вбачається, що інформація про відповідачку, як матір малолітньої дитини, та родину до Служби в справах дітей протягом 2020-2021 років неодноразово надходила від Солом`янського управління поліції, а також СЗШ № 46, де навчається дитина.

За отриманою позивачем інформацією відповідачка зловживає спиртними напоями, не має постійного місця роботи, не здійснює догляду за дитиною, в зв`язку з чим дитина часто пропускає школу, не виконує домашні завдання, приходить до школи неохайною, голодною та без шкільного приладдя. За місцем проживання родина відповідачки неодноразово відвідувалася спеціалістами служби, якими було встановлено, що дитині за місцем проживання не створені належні умови для зростання, відпочинку та навчання. Квартира знаходиться в антисанітарному стані, брудна, в квартирі обдерті шпалери, зламані меблі, в квартирі присутній специфічний запах/ сморід/. З відповідачкою неодноразово проводилися профілактичні заходи, велася роз`яснювальна робота, однак на вжиті заходи вона не реагувала (а.с. 14-57).

З 02 липня 2021 року дитина перебуває на обліку Служби в справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації як така, що опинилася в складних життєвих обставинах (а.с. 16-17).

Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

На підставі розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації № 706 від 29 жовтня 2021 року « Про негайне відібрання малолітньої дитини» дитина була відібрана від матері, передана в медичний заклад, а в подальшому поміщена в Центр соціальної реабілітації «Ковчег» Всеукраїнського громадського благодійного фонду реабілітації «Ковчег» (а.с. 58).

Відповідно до висновку від 16 листопада 2021 року №108-15571 Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації з урахуванням рішення комісії з питань захисту прав дитини вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав відносно дитини (а.с. 73 -74, 111).

Відповідачка в судовому засіданні підтвердила відповідними доказами, що в листопаді 2021 року вона пройшла курс лікування та реабілітації від алкогольної залежності в ГО «Надія на майбутнє - Київ» (а.с. 81).

З довідки Національного авіаційного університету від 07 лютого 2022 року вбачається, що відповідачка працевлаштована прибиральником господарського відділу університету з 31 січня 2022 року (а.с. 98-101, 147).

Відповідачкою надані докази спрямування дитини літній відпочинок та санаторне лікування і оздоровлення (а.с. 106-108).

З листа Центру соціальної реабілітації «Ковчег» Всеукраїнського громадського благодійного фонду реабілітації «Ковчег» на адвокатський запит від 14 січня 2022 року вбачається, що відповідачка з моменту зарахування дитини до Центу в листопаді 2021 року 7 разів відвідувала дитину.

При цьому жодного разу не перебувала в стані алкогольного сп`яніння чи іншому підозрілому стані, завжди чемна та привітна, без суперечок виконує вимоги Центру щодо правил відвідування дітей.

Дитина завжди чекає зустрічі з матір`ю. Зустрічі відбуваються в атмосфері любові та жвавого спілкування. Мати цікавиться особистим життям дитини та його досягненнями, привозить сину речі, нижню білизну та іграшки (а.с. 109-116).

Крім того, відповідачка зазначила та надала суду відповідні фото, нею вжиті заходи для приведення квартири в належний стан та забезпечення сім`ї продуктами харчування (а.с. 137-139).

Представник позивача в судовому засіданні повідомила, що на теперішній час дитячий заклад, який знаходився в м. Ворзелі Київської області, і в якому перебувала дитина, був евакуйований і на даний час знаходиться за кордоном.

З огляду на вищевказане, суд апеляційної інстанції не вирішував питання стосовно з`ясування думки дитини щодо позовних вимог про позбавлення матері її прав відносно дитини, зваживши при цьому, що у справі достатньо зібраних по справі доказів для вирішення справи по суті спору.

Відповідачка в судовому засіданні зазначила і цього не спростовували представники позивача, що спілкування відповідачки ОСОБА_1 з її сином ОСОБА_10 , на даний час відбувається через відео зв`язок у порядку встановленої для дітей черговості вихователями закладу.

Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

Колегія суддів підтримує професійну і принципову позицію позивача - органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, зокрема, виявлення і об`єктивну фіксацію фактів неналежного здійснення відповідачкою ОСОБА_1 батьківських обов`язків, вказівки на виправлення виявлених недоліків і корегування поведінки матері дитини, які спрямовані державним органом на захист інтересів малолітньої дитини.

Проте, суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою явку до апеляційного суду відповідачки ОСОБА_1 , заслухавши її пояснення і доводи, ставлення до дитини та виконання материнських обов`язків, дійшов переконання, що висновок районного суду про відсутність підстав для застосування такого виняткового заходу, як позбавлення батьківських прав відповідачки є обґрунтованим, оскільки відповідачка ОСОБА_1 , після виявлених органом опіки та піклування фактів неналежного виконання відповідачкою своїх материнських обов`язків відносно дитини, вживає реальних заходів, спрямованих на виправлення своєї поведінки, зокрема пройшла курс лікування від алкогольної залежності, намагається здійснити належну організацію родинного життя, спілкується з дитиною, яка вимушено перебуває за межами України, піклується про фізичний і духовний розвиток сина, цікавиться його життям, станом здоров`я, інтересами та вподобаннями, тобто займається вихованням своєї малолітньої дитини та виконанням своїх батьківських обов`язків щодо неї.

При цьому, колегія суддів врахувала позитивне ставлення малолітньої дитини ОСОБА_10 до матері - відповідачки ОСОБА_1 , бажання підтримувати родинні відносини, які ґрунтуються на відчутті взаємної поваги, любові і піклування. Вказані обставини знайшли підтвердження і під час розгляду справи апеляційним судом. Будь-яких доказів, які б це спростовували або вказували на вчинення з боку матері дій та(або) бездіяльності, які б могли зашкодити інтересам дитини до суду не надано і судом таких не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, тому колегія суддів їх відхилила.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 04 листопада 2022 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова