РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 337/2735/22

Провадження № 2/337/1639/2022

02.11.2022 м.Запоріжжя

Хортицький районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Мальованого В.О.,

за участю секретаря Крижко Я.О.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , в особі представника адвоката Ємець Артема Юрійовича до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Яна Станіславівна, про визнання майна особистою приватною власністю

В С Т А Н О В И В:

26.08.2022 ОСОБА_3 (далі позивач, ОСОБА_3 ) в особі представника звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі відповідач, ОСОБА_4 ) за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Яна Станіславівна (далі приватний нотаріус, Корнієнко Я.С.), в якому просить: визнати Ѕ частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , особистою приватною власністю - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , з 28.06.1996 перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.08.2008 даний шлюб було розірвано (рішення суду набрало законної сили 31.08.2008). Розірвання шлюбу було зареєстровано 25.04.2013 Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (свідоцтво про розірвання шлюбу від 25.04.2013 серії 1 ЖС № 095877).

Так, ОСОБА_3 , є власницею Ѕ частки квартири (форма власності приватна, спільна часткова), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Другим власником Ѕ частки цієї квартири є її син ОСОБА_5 (форма власності приватна, спільна часткова). Зазначає, що цю квартиру нею було придбано на підставі договору купівлі продажу квартири від 30.12.2010 № 1834, посвідченого приватним нотаріусом Корнієнко Я.С., Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області. При цьому, зазначена вище частка квартири була придбана позивачем за грошові кошти, які були отримані нею від продажу квартири, яка була набута в порядку приватизації за адресою: АДРЕСА_2 . Ця квартира належала трьом власникам (форма власності приватна, спільна часткова): 1/3 частки ОСОБА_6 (далі - батько позивача), 1/3 частки ОСОБА_3 , 1/3 частки ОСОБА_5 (далі син позивача). Ця квартира належала раніше вказаним особам (відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.09.2004 № НОМЕР_2 ). Так, 30.12.2010 дана квартира була продана ОСОБА_7 , згідно договору купівлі продажу квартири від 30.12.2010 № 1829, посвідченого приватним приватним нотаріусом Корнієнко Я.С., Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області. Договірна вартість квартири за згодою сторін становить 270 640, 00 грн., що в еквіваленті станом на 30.12.2010 становить 34 000 доларів США, згідно курсу продажу доларів США, встановленому Національним банком України на день посвідчення цього договору.

Зазначає, що 30.12.2010 позивач разом із своїм сином придбали по Ѕ частці квартири за 302 480,00 грн., що в еквіваленті станом на 30.12.2010 становить 38 000 доларів США, згідно курсу продажу доларів США, встановленому НБУ на день посвідчення цього договору. Так, фактично кошти від продажу даної квартири, в АДРЕСА_2 , були розподілені на одну родину, для придбання квартири в АДРЕСА_1 .

Отже, на думку позивача Ѕ частка квартири АДРЕСА_1 є її особистою приватною власністю, адже була придбана нею за рахунок коштів, одержаних від продажу квартири в АДРЕСА_2 .

Вказувала, що на момент придбання зазначеної частки квартири не перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, що підтверджується рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя справа № 2 - 1861/02 від 20 серпня 2008 року про розірвання шлюбу.

Крім того, 01.08.2022 позивач звернулася до приватного нотаріуса Корнієнко Я.С., з питанням посвідчення договору купівлі - продажу кварти у АДРЕСА_1 . Однак у посвідченні договору приватним нотаріусом їй в усній формі було відмовлено, посилаючись на п. 12 даного договору, де зазначено, що правочин укладається за згодою ОСОБА_4 , другого з подружжя сторони покупця. Приватний нотаріус Корнієнко Я.С., прийшла до висновку, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя та у посвідченні договору купівлі продажу позивачу було відмовлено, адже відсутня на це згода її чоловіка ОСОБА_4 .

У зв`язку із тим, що позивач набула право спільної сумісної власності на майно, яке вважається спільною сумісною власністю подружжя, з метою безперешкодного розпорядження особистим майном без згоди відповідача, просить суд визнати Ѕ частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , її особистою приватною власністю - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Провадження у справі було відкрито ухвалою суду від 31.08.2022.

Даною ухвалою витребувано у приватного нотаріуса Корнієнко Я.С., копію згоди від 30.12.2010 № 1833 ОСОБА_4 , на укладення договору купівлі продажу ОСОБА_3 , Ѕ частки квартири (у спільну сумісну власність подружжя) в АДРЕСА_1 .

13.09.2022 приватним нотаріусом Корнієнко Я.С., виконано вимоги ухвали суду.

Позивач в судове засіданні не з`явився причини неявки не повідомив.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, у відповіді на відзив відповідача від 10.10.2022. Також на думку позивача, приватний нотаріус Корнієнко Я.С., порушила вимоги Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (що діяла на той час), та помилково встановила факт перебування у шлюбі позивача з відповідачем на підставі свідоцтва про шлюб. Хоча насправді сторони на момент укладання договору купівлі - продажу квартири від 30.12.2010 № 1834 не перебували в шлюбних відносинах. Так, згода, яка надана відповідачем на укладання раніше вказаного правочину була не потрібна, та по суті є помилкою нотаріуса.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити, посилаючись на обставини викладені у заявах по суті справи: відзиві від 28.09.2022, запереченнях (на відповідь на відзив) від 17.10.2022.

В цих заявах по суті справи зазначено.

На думку відповідача придбана 30.12.2010 спірна квартира (спірна частка квартири), в АДРЕСА_1 вартістю 38 000 доларів США перевищує 2/3 вартості проданої квартири (22 666 доларів США), в АДРЕСА_2 . А отже, цей факт нівелює твердження позивача щодо придбання спірної квартири за грошові кошти від продажу квартири за адресою АДРЕСА_2 . Крім того зазначено , що хоча рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.08.2008 справа № 2-1861/08 шлюб між позивачем і відповідачем було розірвано, проте після розірвання шлюбу сторони продовжували перебувати у фактичних шлюбних відносинах - вести спільне господарство. Так, доказом останнього є те, що раніше вказане рішення суду щодо розірвання шлюбу було зареєстровано лише 25.04.2013 Хортицьким районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (актовий запис № 48). Вказував, що позивачем так і не було оскаржено дії приватного нотаріуса Корнієнко Я.С., яка на думку останнього порушила вимоги Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та помилково встановила факт перебування позивача з відповідачем у шлюбі на момент укладання договору купівлі продажу спірної квартири (частки квартири) 30.12.2010 № 1834. Отже, Ѕ частка спірної квартири не була придбана за особисті грошові кошти позивача та є такою, що придбана у шлюбі з відповідачем. А тому, на думку відповідача не може бути визнана особистою приватною власністю позивача.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Корнієнко Я.С., не скористалась своїм процесуальним правом та не подала до суду пояснень щодо позову, або відзиву. Просила розглядати справу за її відсутності.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

28 червня 1996 року між ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , був укладений шлюб про що Відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя здійснений актовий запис за № 435, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 . У подружжя народився син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.08.2008 справа № 2-1861/08 цей шлюб було розірвано (рішення суду набрало законної сили 31.08.2008).

Дане рішення суду було зареєстроване 25 квітня 2013 року (актовий запис № 48) Хортицьким районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

ОСОБА_3 , є власницею Ѕ частки квартири (форма власності приватна, спільна часткова), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Другим власником Ѕ частки цієї квартири є її син ОСОБА_5 , (форма власності приватна, спільна часткова). Так, Ѕ частку квартири нею було придбано на підставі договору купівлі продажу квартири від 30.12.2010 № 1834, посвідченого приватним нотаріусом Корнієнко Я.С. Загальна вартість, якої становить 302 480 грн.

Згідно п. 12 даного договору другий з подружжя сторони покупця - ОСОБА_4 , надав нотаріально посвідчену згоду на вчинення цього правочину (згода від 30.12.2010 № 1833).

В той же день, 30.12.2010 за договором купівлі продажу квартири АДРЕСА_3 , яка була продана ОСОБА_7 , посвідченого приватним нотаріусом Корнієнко Я.С. Договірна вартість цієї квартири за згодою сторін становить 270 640 грн.

Ця квартира належала трьом власникам (форма власності приватна, спільна часткова): 1/3 частки ОСОБА_6 (далі - батько позивача), 1/3 частки ОСОБА_3 , 1/3 частки ОСОБА_5 (далі син позивача). Зазначена квартира належала раніше вказаним особам (відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.09.2004 № НОМЕР_2 ).

Таким чином, позивач просить визнати Ѕ частку спірної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , її особистою приватною власністю, оскільки остання була придбана за власні кошти отримані від продажу частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Адже на момент вчинення правочину ОСОБА_3 , вже не перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 .

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 5 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) дія актів цивільного законодавства у часі

1. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

2. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

3. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

27 липня 2010 року набув чинності Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 № 2398-VI.

Водночас враховуючи дію законів у часі, Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 № 2398 VI передбачено, що розірвання шлюбу, здійснене судом до 27 липня 2010 року, підлягає державній реєстрації в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Таким чином, розірвання шлюбу, здійснене судом до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 № 2398 VI (27.07.2010), підлягає державній реєстрації в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.08.2008 справа № 2-1861/08 шлюб між позивачем і відповідачем було розірвано (рішення суду набрало законної сили 31.08.2008).

Відповідно до ст.115 Сімейного кодексу України ( в редакції від 24.04.2008 року , що діяла на момент виникнення правовідносин про розірвання шлюбу між сторонами) , розірвання шлюбу , здійснене за рішенням суду , має бути зареєстроване в державному органі реєстрації актів цивільного стану , за заявою колишньої дружини або чоловіка . Розірвання шлюбу засвідчується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

Проте, в порушення вказаних вище норм законодавства сторонами шлюбу дане рішення суду було зареєстроване лише 25 квітня 2013 року (актовий запис № 48) Хортицьким районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Так, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

При цьому, зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя, може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України далі ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Разом із тим, судом встановлено, що спірну Ѕ частку квартири в АДРЕСА_1 , позивач набув у спільну сумісну власність 30 грудня 2010 року, тобто ще перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

Цей факт підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 30.12.2010, де в п.12 зазначено, що правочин укладається за згодою ОСОБА_4 другого з подружжя сторони покупця , яка посвідчена ОСОБА_8 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 30 грудня 2010 року по реєстру за №1833.

Відповідно до Згоди на укладення договору від 30.12.2010 року, посвідченої Корнієнко Я.С. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 30 грудня 2010 року по реєстру за №1833, ОСОБА_4 надав свою згоду на укладення договору про купівлю його дружиною ОСОБА_3 у спільну сумісну власність подружжя Ѕ частки квартири за номером АДРЕСА_4 . При цьому зазначено , що гроші , які витрачаються на придбання об`єкту нерухомості є спільною сумісною власністю подружжя. Придбане майно також буде об`єктом права спільної сумісної власності, як таке , що набувається подружжям за час шлюбу. Договір купівлі-продажу , з яким ознайомився ОСОБА_4 , укладається його дружиною в інтересах сім`ї на умовах , які ними попередньо оговорені. Факт перебування у шлюбі ОСОБА_4 з ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , повторно виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області 17 липня 2008 року, актовий запис №435 від 28 червня 1996 року.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Оскільки презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, не спростована позивачем, а спірна Ѕ частка квартири набута позивачем за час шлюбу з відповідачем, тому Ѕ спірна частка квартири є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У постанові Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2021 року у цивільній справі № 394/876/17 акцентується увага на тому, що презумпція спільності майна має бути спростована належними доказами.

Сукупність наданих позивачем на розгляд суду доказів свідчить про те, що джерелом набуття спірного майна були спільні сумісні кошти та спільна праця подружжя. Позивач належних та допустимих доказів для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя та придбання спірного майна виключно за її особисті кошти не надала.

Таким чином, враховуючи, що квартира в АДРЕСА_1 набута сторонами за час шлюбу, а отже об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Матеріали справи не містять жодних письмових доказів, як на спростування нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_4 , про надання згоди на купівлю спірної Ѕ частки квартири саме за спільні кошти подружжя, так і на підтвердження купівлі спірної Ѕ частки квартири за особисті кошти ОСОБА_3 .

Резюмуючи все наведене вище, та ураховуючи що презумпцію права власності подружжя на майно, яке набуто ними в період шлюбу, не спростовано позивачем, спірна Ѕ частка квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , яка придбана 30.12.2010, не може бути визнана особистою приватною власністю позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 11, 15-16, 316, 318, 321, 328, 364-365 ЦК України, ст. ст. 57-59, 60-63, 70, 71 СК України, ст .ст. 2, 4, 12, 13, 43-44, 49, 76 - 81, 82, 83, 89, 90, 95, 133, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Яна Станіславівна про визнання майна особистою приватною власністю - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повног о судового рішення, згідно ч.1 ст.354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 07.11.2022.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_3 (зареєстрована АДРЕСА_5 ), ( юридична адреса: АДРЕСА_6 )

представник позивача : адвокат Ємець Артем Юрійович (адреса м.Запоріжжя а/с 1145)

відповідач ОСОБА_4 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 )

представник відповідача : адвокат Яковлева Тетяна Валентинівна ( адреса вул.Перша Ливарнат 40 оф.104 м.Запоріжжя);

третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Яна Станіславівна (юридична адреса: вул.Василя Сергієнка 15 прим.69 м.Запоріжжя).

Суддя: В.О.Мальований