Справа № 740/463/22
Провадження № 2/740/494/22
РІШЕННЯ

іменем України

02 листопада 2022 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді Олійника В.П., за участі секретаря судового засідання Носилевської О.В.,

представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Лугового О.Є.,

представника відповідача Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону-Тракала Р.І.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зарахування стажу,

встановив:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону про стягнення матеріальної шкоди-втраченого внаслідок незаконного відсторонення від посади та подальшого звільнення, заробітку за час незаконного притягнення до кримінальної відповідальності у розмірі 224844,48 грн.; 1225000 грн. моральної шкоди; 336000 грн. витрат на професійну правничу допомогу у кримінальному провадженні; 93064 грн.-інших витрат, пов`язаних із прибуттям в судові засідання; зарахування до загального трудового стажу та до стажу військової служби терміну його затримання, перебування під домашнім арештом та у зв`язку з незаконним відстороненням від посади з 30 січня 2016 року до 23 березня 2016 року і подальшого звільнення за період з 23 січня 2016 року по 20 лютого 2020 року. Позов обґрунтований тим, що позивачу спричинена матеріальна та моральна шкода службовими особами військової прокуратури Сумського гарнізону Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону внаслідок незаконного повідомлення про підозру, незаконного затримання та проведення 4 обшуків, накладення арешту на майно, відсторонення від посади, незаконного освідування та затримання з 23 січня 2016 року по 25 січня 2016 року, обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, незаконного проведення 4 НСРД у кримінальному провадженні №0000006 від 14 січня 2016 року за ч.3 ст.368 КК України, по якому вироком Білопільського районного суду від 25 вересня 2019 року позивач визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправданий через недоведеність, даний вирок згідно ухвали Сумського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року та постанови Верховного суду від 20 січня 2021 року залишений без змін. Внаслідок кримінального переслідування позивач був ізольований від суспільства, позбавлений можливості несення служби та отримання заробітної плати, що в свою чергу призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків. Позивача через дискредитацією внаслідок вказаних незаконних дій з 19 квітня 2016 року звільнено через службову невідповідність. Позивач з 29 січня 2016 року по 20 лютого 2020 року мав можливість продовжувати службу та отримувати заробітну плату, розмір якої за 1008 днів становить 224844,48 грн.. Позивач незаконно перебував під слідством та судом з 23 січня 2016 року до 20 лютого 2020 року, тобто 1491 день. Через душевні переживання позивач з 2017 року є особою з інвалідністю 3 групи, що в свою чергу перешкоджає знайденню роботи. Під час кримінального переслідування захист позивача здійснювався адвокатами Матішинець В.В. та ОСОБА_2 , останнім відповідно було сплачено 66000 грн. та 270000 грн.. Також позивачем понесені витрати на проїзд у судові засідання Путивльського районного суду у період з 10 березня 2016 року до 23 лютого 2017 року автомобілем, який належить його матері ОСОБА_3 ; у судові засідання Білопільського районного суду у період з 16 серпня 2017 року до 25 вересня 2019 року та Сумського апеляційного суду, Верховного суду, загальна вартість витрат на пальне-93064 грн.. Через незаконне затримання та відсторонення від посади позивач не працював на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 з 30 січня 2016 року до 20 лютого 2020 року, тобто 1491 день до моменту звільнення, у зв`язку з чим даний термін повинен бути зарахований як до загального трудового стажу, так і до стажу роботи за спеціальністю, стажу державної служби, безперервного стажу. Просить позов задовольнити.

Відповідно до відзиву від 05 травня 2022 року представник Державної казначейської служби України Мулач Я. позов не визнає з посиланням на те, що казначейство не є учасником спірних правовідносин, дії казначейства відносно позивача незаконними не визнавались, розмір матеріальної та моральної шкоди не доведений, просить розглянути справу за відсутності.

Згідно відзиву від 23 лютого 2022 року (зареєстровано в суді 17 травня 2022 року вх.№3868) заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону Анікеєв А. позов не визнає з посиланням на те, що справа відносно ОСОБА_1 неодноразово розглядалась судами, останнього виправдано. В діях прокуратури відсутні ознаки деліктного правопорушення. Позивача звільнено з посади через притягнення до дисциплінарної, а не кримінальної відповідальності, що останнім оскаржено в адміністративному порядку до суду. Позивачем не надані докази неотримання заробітної плати, обгрунтованість стягнення втраченого заробітку не доведена. Моральна шкода позивачем також не доведена, при цьому із врахуванням змін до Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність… при розрахунку повинна враховуватись 2393 грн. із врахуванням перебування ОСОБА_1 під слідством та судом 49 місяців. Розрахунок та детальний опис витрат на правничу допомогу позивачем не наданий, 336000 грн. витрат на правничу допомогу не є співмірним і не відповідає принципу справедливості. Також позивачем не надані докази щодо використання автомобіля під час судового розгляду в містах Путивль, Білопілля, Суми та Києві.

Ухвалою суду від 08 червня 2022 року за результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Луговий О.Є. підтримав позов за обставин позовної заяви.

Представник відповідача Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону Тракало Р.І. в судовому засіданні позов не визнав з підстав, зазначених прокуратурою у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, клопотання про відкладення судового розгляду відсутні.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Позивачем по справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1 , який згідно копії витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 30 листопада 2015 року, як майор, є таким, що приступив до виконання посадових обов`язків начальника відділу прикордонної служби Нова Слобода.

Станом на час розгляду справи позивач є особою з інвалідністю 3 групи безстроково.

Згідно витягу з кримінального провадження №0000006: заявник-матеріали правоохоронних органів, дата внесення-14 січня 2016 року, правова кваліфікація-ч.3 ст.368 КК України, фабула-військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_4 вимагають від жителя грошові кошти за безперешкодне переміщення товарів, підозра повідомлена ОСОБА_1 , орган досудового розслідування-військова прокуратура Сумського гарнізону Центрального регіону України.

Повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0000006 від 14 січня 2016 року за ч.3 ст.368 КК України щодо ОСОБА_1 вчинене 24 січня 2016 року, стосовно останнього проводились НСРД, 23 січня 2016 року здійснені обшуки та проведено освідування, його затримано 23 січня 2016 року.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м.Суми від 25 січня 2016 року відмовлено слідчому військової прокуратури Сумського гарнізону в обранні підозрюваному ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо останнього застосований цілодобовий домашній арешт до 22 березня 2016 року.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м.Суми від 29 січня 2016 року відсторонено ОСОБА_1 від посади начальника відділу прикордонної служби Нова слобода ІНФОРМАЦІЯ_4 строком до 23 березня 2016 року.

Відповідно до копії витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03 лютого 2016 року ОСОБА_1 вважати таким, що відсторонений від посади та зарахований у розпорядження начальника Східного регіонального управління з 30 січня 2016 року по 23 березня 2016 року, підстава-розпорядження Східного регіонального управління від 02 лютого 2016 року.

Вироком Білопільського районного суду Сумської області від 25 вересня 2019 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.368 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні зазначеного злочину. Ухвалою Сумського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року даний вирок залишений без змін. Постановою Верховного суду від 20 січня 2021 року ухвала Сумського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року залишена без змін.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Вказані фактичні обставини встановлені судом на підставі поданих сторонами доказів, за загальними правилами доказування, визначеними ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Позивачем пред`явлений позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зарахування стажу з підстав незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положеннями ст.1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно ст.1 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до ст.2 даного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, постановлення виправдувального вироку суду.

Статтею 3 даного Закону визначено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відповідно до ст.4 даного Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно ст.13 даного Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати, при цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може визнати обґрунтованим і достатнім й більший розмір відшкодування.

Відшкодування моральної шкоди із спірних правовідносин сторін, не є посадовим окладом, заробітною платою, а тому підстави для застосування п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06 грудня 2016 року до спірних правовідносин відсутні, що відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18), від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 25 липня 2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18), від 19 вересня 2018 року у справі № 534/955/17 (провадження № 61-22539св18), від 19 грудня 2018 року у справі № 214/5262/15-ц (провадження № 61-34358св18).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 судом визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.368 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю його винуватості, що підтверджено відповідними рішеннями судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій.

За таких обставин позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування шкоди відповідно до ст.56 Конституції України, ст.1176 ЦК України, Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому позивач був незаконно підданий кримінальному переслідуванню з часу його затримання 23 січня 2016 року і до постановлення постанови Верховного суду 20 січня 2021 року. Даний період рахується судом саме з 23 січня 2016 року, а не з часу внесення відомостей до ЄРДР 14 січня 2016 року, оскільки дані відомості внесені за матеріалами правоохоронних органів, при цьому положення ст.214 КПК України не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження.

Як зазначено вище розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати, при цьому у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до ст.8 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік мінімальна заробітна плата з 1 жовтня 2022 року визначена у розмірі 6700 грн..

Кримінальне переслідування рахується судом з 23 січня 2016 року по 20 січня 2021 року, що становить 59 місяців 28 днів, у зв`язку з чим ромір мінімального відшкодування моральної шкоди становить 402000 грн. (60*6700=402000). Даний розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд по обставинах справи, може визнати обґрунтованим і достатнім й більший розмір відшкодування, в даному випадку, із врахуванням перебування позивача протягом тривалого часу під слідством та судом, що безумовно негативно вплинуло на його почуття, душевний стан та здоров`я і завдало йому душевних страждань, він постійно перебував у стресовому стані, а інші слідчі дії безумовно також завдали йому моральних страждань, погіршились його стосунки з оточуючими людьми, він не отримував зарплату, не працював, був вимушений приймати участь у слідчих та судових діях, вимушений докладати зусиль для відновлення становища, зокрема і захисту в суді, із врахуванням вимог розумності та справедливості,-у розмірі 500000 грн., у зв`язку з чим позов в даній частині підлягає частковому задоволенню.

Встановлені судом обставини свідчать про право позивача на відшкодування також втраченого заробітку за час відсторонення від посади, який згідно поданих позивачем доказів становить період з 29 січня 2016 року до 23 березня 2016 року, тобто 37 днів (без врахування вихідних та св`яткових дій). Інші докази щодо відсторонення, звільнення з посади суду не подані. Доказування не може грунтуватись нга припущеннях.

Середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Середньоденний заробіток позивача, із врахуванням довідки в/ч НОМЕР_1 від 30 березня 2016 року про доходи ОСОБА_1 , становить 220,53 грн. (грудень 2015 року-4782,19 грн., 23 робочі дні, листопад 2015 року-4921,30 грн., 21 робочий день, 9703,49/44=220,53).

Втрачений заробіток за даний період становить 8159,61 грн. (220,53 грн.*37 днів=8159,61), які підлягають стягненню на користь позивача. Підстави для визначення втраченого заробітку у розмірі 224844,48 грн. в судовому засіданні не встановлені. Позов в даній частині підлягає частковому задоволенню.

Право на відшкодування сум, сплачених громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги у випадку незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, передбачено п.4 ст.3 вказаного Закону.

Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим ст.137 ЦПК України, а тому, у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст.59 Конституції України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Згідно наданих позивачем квитанцій до прибуткового касового ордера від 27 травня 2016 року, 01 лютого 2016 року, 27 січня 2016 року, 27 травня 2018 року адвокатом Матішинець В.В. прийнято від ОСОБА_1 26000 грн. (підстава договір від 26 січня 2016 року) за юридичні послуги, 13000 грн. (підстава договір від 26 січня 2016 року) за юридичні послуги, 13000 грн. (підстава договір від 26 січня 2016 року) за юридичні послуги, 14000 грн. (підстава договір від 26 січня 2016 року) за юридичні послуги, тобто дані документально підтвердженні витрати на захист понесені ОСОБА_1 , що є підставою для їх стягнення на його користь, всього 66000 грн., при цьому розписка від 20 січня 2021 року щодо отримання адвокатом Луговим О.Є. від ОСОБА_1 270000 грн. відповідно до акту прийняття-передачі наданих послуг від 20 січня 2021 року не є належним та допустимим доказом їх понесення.

Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Аналогічне положення міститься у ст.2 даного Кодексу,-суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Судом встановлено, що кримінальне провадження в стадії досудового розслідування та судового розгляду здійснювалось поза межами проживання позивача, а саме, зокрема Путивльським районним судом, Білопільським районним судом, Сумським апеляційним судом та Верховним судом, у зв`язку з чим позивач фактично поніс витрати щодо з`явлення до слідчих та прокурорів під час досудового розслідування, а в подальшому і до судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій. Ненадання відповідних документів щодо витрат на пальне, проїзду не може бути безумовною підставою для відмови у захисті порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся до суду з цим позовом, зважаючи на указані вище принципи і завдання цивільного судочинства, у зв`язку з чим на його користь підлягають стягненню 5000 грн. в рахунок компенсації даних витрат. Підстави для стягнення 93064 грн. в судовому засіданні не встановлені.

За таких обставин на користь позивача підлягають стягненню 79159,61 грн. (8159,61+66000+5000=79159,61) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 500000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, при цьому позивач не надав доказів на підтвердження порушення органами пенсійного фонду чи інших органів (установ) його прав та відмови у зарахуванні до його трудового (військового) стажу часу з 23 січня 2016 року по 24 січня 2016 року, у зв`язку з чим позов в даній частині задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , місце проживання в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , НОМЕР_3 (сімдесят дев`ять тисяч сто п`ятдесят дев`ять) грн. 61 коп в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 500000 (п`ятсот тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя В.Олійник

Повне рішення суду складене 07 листопада 2022 року