Справа № 366/244/22
Провадження № 2/366/285/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25.10.2022 року смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі

головуючої судді Слободян Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Німченко Н.Ю.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в смт. Іванків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору надання послуг, повернення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 (далі Відповідач), у якому просила:

- розірвати договір надання послуг (будівельно-ремонтних робіт) від 05.08.2021 року, укладений між позивачем та відповідачем на суму 54 640 грн.;

- стягнути з відповідача на свою користь спричинену відповідачем матеріальну шкоду в розмірі 57 940 грн.;

- стягнути з відповідача на свою користь спричинену відповідачем моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.08.2021 року між позивачем та відповідачем укладено усний договір надання послуг (будівельно-ремонтних робіт), за умовами якого відповідач повинен був в квартирі позивача ( АДРЕСА_1 ) виконати наступні роботи: демонтаж ванної кімнати, туалету та кухні; укладення плитки на підлогу, стіни, заміну труб у ванній кімнаті; ремонт стелі ванної кімнати, кухні та коридору; вивезти все будівельне сміття та привести квартиру в придатний для проживання стан.

Строк виконання зазначених робіт за домовленістю між сторонами визначений до 05.11.2022 року.

Загальну вартість роботи відповідач позивачу одразу назвати не міг та зобов`язався її повідомити після завершення всіх робіт.

За неодноразовими проханнями відповідача, 16.08.2021 року позивач передала йому грошові кошти в сумі 2000 доларів США (на час передачі коштів сума еквівалентна 54 640 грн.), в тому числі для закупівлі будівельних матеріалів.

В кінці серпня відповідач припинив виконання будь-яких робіт в квартирі позивача. З перерахованої вище роботи він виконав лише демонтаж старої плитки у ванній кімнаті, туалеті та кухні, та почав додатково вимагати ще 2000 доларів на подальше виконання робіт, однак позивач йому цих коштів не надала, оскільки за умовами їх усного договору надані нею раніше відповідачу грошові кошти в сумі 2000 доларів США включали в себе всі витрати за проведення будівельно-ремонтних робіт.

Позивач зазначає, що в результаті зазначених дій відповідача, їй спричинено матеріальну шкоду на суму 57 940 грн., яка складається з 54640 грн. (що еквівалентно 2000 доларів США), які позивач надала позивачу та 4300 грн. вартість вивезення будівельного сміття з квартири.

Крім цього позивач зазначає, що своїми діями відповідач спричинив їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 50 000 грн.

Моральна шкода полягає в нервовому стресі, переживаннях за стан свого майна та неможливість користування ним, що спричинило шкоду здоров`ю позивача.

Відповідач зазначену шкоду не відшкодував, а тому, позивач вимушена звернутись до суду.

Процесуальні дії

10.02.2022 року до суду від позивача надійшла позовна заява. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим у справі визначено суддю Корчкова А.А.

24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією рф на території України, рішенням зборів суддів Іванківського районного суду Київської області № 3 тимчасово зупинено здійснення судочинства.

06.03.2022 року розпорядженням Голови Верховного суду України № 1/0/9-22 було змінено територіальну підсудність судових справ Іванківського районного суду до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області.

22.04.2022 року підсудність судових справ Іванківського районного суду було відновлено розпорядженням Голови Верховного суду України № 18/0/9-22 від 21.04.2022 року.

26.06.2022 року розпорядженням керівника апарату суду призначено повторний автоматизований розподіл справ між суддями, у зв`язку з проходженням військової служби судді Корчкова А.А. відповідно до наказу № 2-К від 30.03.2022 року. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим у справі визначено суддю Слободян Н.П.

27.04.2022 року ухвалою суду відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 27.05.2022 року, яке відкладене на 24.06.2022 року.

24.06.2022 року ухвалою суду закрите підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 20.07.2022 року, відкладено на 06.09.2022 року, 23.09.2022 року, 11.10.2022 року та 25.10.2022 року.

Позиції сторін

Позивач в судовому засіданні 11.10.2022 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Зокрема пояснила, що хотіла зробити ремонт у своїй квартирі. Її колишній зять (станом на час розгляду справи він помер) порадив для виконання ремонтних робіт відповідача. Вона запропонувала відповідачу виконати ремонтні роботи в її квартирі, на що останній погодився та попросив її надати кошти у розмірі 2000 доларів США. Зазначені кошти передала в рахунок оплати роботи та для придбання будівельних матеріалів. Домовленість була усною, письмовий договір сторони справи не укладали. Відповідач отримав грошві кошти, що підтвердив своїм СМС-повідомленням та приступив до виконання робіт, зокрема розпочав демонтаж плитки. Згодом відповідач припинив виконання будь-яких ремонтних робіт в її квартирі, наданий позивачем завдаток не повернув, таким чином усна домовленість про виконання ремонтних робіт в квартирі позивача відповідачем не виконана. Позивач звернулась у поліцію. Крім того, позивач зазначила, що невиконання відповідачем умов договору призвело не лише до матеріальних втрат з її боку, а також до моральних страждань. Вона придбала зазначену квартиру, в якій мав бути проведений ремонт з метою розширення жилої площі, і для цього продавала свою квартиру. Покупці погодились почекати завершення ремонту. В результаті невиконання відповідачем умов договору, позивач з сімєю вимушена була виселитись із проданої квартири та заселятись у фактично не облаштовану квартиру. Домовитись з іншими людьми про продовження і закінчення ремонтних робіт, проживаючи там під час їх проведення, вона не змогла, чим втратила кошти, які для неї, як для вчительки є значною сумою. На смс-повідомлення та дзвінки відповідач не відповідає, коштів не повертає. У зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання, який про дату, час і місце судових засідань повідомлявся вчасно та належним чином, причин неявки не повідомив, не подав відзиву на позовну заяву, позивач не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

В судове засідання 25.10.2022 року позивач не з`явилась. Подала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач в судові засідання не з`явився. Про дату, час і місце судових засідань повідомлявся вчасно та належним чином. Судову повістку про виклик в судове засідання на 24.06.2022 року відповідач отримав особисто. Решта судових повісток про виклик направлені за адресою місця реєстрації відповідача. Кореспонденція повертались з відміткою про відсутність адресата. Крім цього, відповідач додатково повідомлений про дату, час і місце судових засідань шляхом розміщення повідомлення про виклик до суду на сайті судової влади. Причин своєї неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило як і не надходило відзиву на позовну заяву. Однак, неотримання судової повістки про виклик після отримання позову, суд розцінює як обраний відповідачем спосіб ухилення від цивільно-правової відповідальності.

Встановлені судом обставини справи та застосовані норми права

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вимог частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи

Враховуючи, що відповідач, який належним чином про дату, час і місце судових засідань повідомлявся вчасно та належним чином, в судові засідання не з`явився, причин своєї неявки не повідомив, не подав відзиву на позовну заяву та позивач не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку про ухвалення у справі заочного рішення.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 2жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Приписами частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 79, 80 ЦПК України).

Згідно з приписами ст. 12, ч.1, 5 - 7 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Щодо укладення договору

За ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

У письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодекс (п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України).

Судом встановлено та ніким не оспорюється, що у серпні 2021 року між позивачем та відповідачем укладено усний договір надання послуг (будівельно-ремонтних робіт), за умовами якого відповідач має виконати ремонтні роботи в квартирі позивача.

16.08.2021 року позивач на прохання відповідача, передала останньому грошові кошти в сумі 2000 доларів США. На час передачі коштів сума еквівалентна 54 640 грн. Грошові кошти передані відповідачу, в тому числі для закупівлі будівельних матеріалів.

Отже, в цьому випадку, сума коштів, яку позивач передала відповідачу, більше як в 20 разів перевищувала розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян (станом на 16.08.2022 року неоподаткований мінімум становив 1135 грн. сума 20 неоподаткованих мінімумів становила 22 700 грн.), а тому, такий договір надання послуг повинен був вчинятись у письмовій формі.

Крім цього, питання у сфері надання послуг врегульовані Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 цього Закону договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", або іншими документами (далі - розрахунковий документ).

Разом з цим слід зазначити, що у відповідності до ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Також суд звертає увагу, що як Законом України «Про захист прав споживачів» так і іншими Законами України не передбачені обставини, за яких недотримання письмової форми такого договору є за собою наслідком визнання його недійсним або нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1 ст. 640 ЦК України).

За ст.642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

05.08.2021 року позивач звернулась до відповідача з пропозицією проведення ремонту в її квартирі, тобто в силу ст. 638 ЦК України запропонувала укласти договір надання послуг (оферта).

16.08.2021 року відповідач прийняв від відповідача грошові кошти в сумі 2000 доларів США та розпочав виконання ремонтних робіт в частині демонтажу, таким чином відповідач прийняв пропозицію укласти договір.

Відомостей про те, що відповідач відкликав свою відповідь про прийняття договору матеріали справи не містять.

Факт отримання відповідачем грошових коштів від позивача підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які не викликають у суду сумнівів, а саме:

фото з роздруківками переписки позивача та відповідача з месенджера соціальної мережі Facebook від 15.08.2021 року, 26.08.2021 року та 05.09.2021 року, згідно з якими відповідач за змістом повідомлень підтвердив та не оспорював факт отримання від відповідача грошових коштів в сумі 2000 доларів США;

письмовим поясненням відповідача від 06.10.2021 року, які приєднані до матеріалів єдиного обліку відділення поліції № 1 (смт. Іванків) Вишгородського РУП ГУНП в Київській області за № 4797 (висновок № 1480) у межах здійснення перевірки за заявою ОСОБА_1 , згідно з якими відповідач підтвердив ту обставину, що отримав від позивача грошові кошти в сумі 2000 доларів США для закупівлі матеріалів для проведення ремонтних робіт, однак в подальшому отримані грошові кошти позичив зятю позивача на ім`я ОСОБА_3 ;

поясненнями свідка ОСОБА_4 в судовому засіданні, яке відбулося 11.10.2022 року, яка пояснила суду, що вона знає відповідача, оскільки останній спілкувався з її цивільним чоловіком. Відповідач приїхав до квартири позивача, вони усно домовились про виконання робіт. Відповідач просив двічі грошові кошти за виконання робіт, та на це прохання позивач надала суму коштів у розмірі 2000 доларів США. В подальшому, відповідач приїздив до квартири лише один раз, де виконав роботи з демонтажу, після цього до квартири більше не приїжджав. На телефонні дзвінки ні від свідка, ні від позивача не відповідав.

Судом встановлено, що колишнім зятем позивача, якому, як стверджує позивач, відповідач надав у позику грошові кошти, є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який згідно відповіді Іванківського відділу ДРАЦС у Вишгородському районі Київської області від 04.10.2022 року № 1232/22.20-32, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено актовий запис про смерть № 105 від 05.04.2022 року.

Суд звертає увагу, що позика відповідачем грошових коштів ОСОБА_5 , які позивач надала відповідачу для виконання робіт, не обумовлена сторонами. Позивач згоди на таку позику не надавала, а тому, ця обставина не звільняє відповідача від виконання робіт за усним договором, який він уклав з позивачем.

Позивач зазначає, що договір між нею та відповідачем укладено 05.08.2021 року, однак як встановлено судом, відповідач прийняв пропозицію укласти договір 16.08.2021 року, а тому, договір в силу положень ст. 640 ЦК України є укладеним 16.08.2021 року.

Отже, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що договір про надання послуг (будівельно-ремонтних робіт) є дійсним та таким, що укладений 16.08.2021 року.

Щодо розірвання договору

Судом встановлено, що 16.08.2021 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг (будівельно-ремонтних робіт).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

За ч. 1 ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (ст. 905 ЦК України).

За ч. 1 ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Зазначені вимоги можуть бути пред`явлені споживачем протягом строків, передбачених нормативно-правовими актами та умовами договору, а в разі відсутності таких строків - протягом десяти років.

Отже, як встановлено судом та ніким не оспорюється, відповідач за умовами договору про надання послуг в термін до 05.11.2021 року зобов`язався здійснити ремонт в квартирі позивача. Позивач за умовами цього договору та на прохання відповідача попередньо сплатила грошові кошти, в тому числі за проведення цих робіт і для придбання будівельних матеріалів. Іншу частину грошових коштів сторони мали узгодити після всього обсягу запланованої роботи.

В серпні 2021 року відповідач припинив виконувати будь-які роботи. З усього переліку узгоджених сторонами робіт він виконав лише демонтаж старої плитки у ванній кімнаті, туалеті та кухні.

Отже, внаслідок невиконання відповідачем умов договору, позивач не отримала обумовлених договором ремонтних робіт у своїй квартирі, на які вона розраховувала, укладаючи договір, а тому, порушення умов договору відповідачем є істотним та є підставою для розірвання договору.

Позивач свої зобов`язання за умовами договору виконала в повному обсязі, а саме передала відповідачу грошові кошти в сумі 2000 доларів США.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання договору про надання послуг (будівельно-ремонтних робі), укладеного між позивачем та відповідачем.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди

Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Судом встановлено, що 16.08.2021 року позивач для виконання ремонтних робіт відповідачем за умовами договору про надання послуг, надала останньому грошові кошти в сумі 2000 доларів США, що на час передачі коштів в еквіваленті становило 54 640 грн.

Роботи за договором надання послуг відповідачем не виконані, кошти позивачу не повернено. Доказів, які б свідчили про частину виконаної роботи та відповідну суму коштів за цю роботу відповідачем до суду не надано. Отримання від позивача грошових коштів ним не оспорюється.

Таким чином, у зв`язку з розірванням договору про надання послуг через його істотні порушення з боку відповідача, суд приходить до висновку, що сума коштів, які позивач передала відповідачу в розмірі 54 640 грн. (що еквівалентно 2000 доларів США), підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Також слід зазначати, що суд не приймає до уваги позовні вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача на її користь суми збитків у розмірі 4300 грн. за вивезення будівельного сміття з квартири позивача, оскільки така сума збитків та факт проведення таких робіт не підтверджується жодним доказом у справі, а тому, в цій частині вимоги слід відмовити.

Щодо відшкодування моральної шкоди

Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52 постанови Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 464/3789/17).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Разом з тим, суд повинен надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Обов`язок доказування в цивільному процесі зазначено в ст.ст. 12, 81 та 89 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із врахування вищезазначених правових норм, суд зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Судом при прийнятті рішення щодо відшкодування моральної шкоди враховано, що позивач внаслідок істотного порушення умов усного договору про виконання ремонтних робіт з боку відповідача, змушена була деякий час проживати в іншому житлі, оскільки внаслідок проведеного відповідачем демонтажу пошкоджено водопостачання та обстановка в квартирі була такою, що в ній проживати деякий час було неможливо. Роботи щодо приведення квартири в придатний для проживання в ній стан позивач виконала самостійно. Цього можливо було уникнути шляхом виконання належним чином з боку відповідача умов договору, який він уклав з позивачем.

Таким чином, судом встановлено наявність причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача, які виразились в істотному порушенні останнім умов договору та шкодою, нанесеною майну позивача. За таких обставин у суду наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача завданої моральної шкоди.

Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому, факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 50000 грн., однак враховуючи встановлені судом обставини справи, зокрема тяжкість та тривалість моральних страждань позивача, фактичне пошкодження її майна внаслідок неправомірних дій відповідача, які спричинили суттєві змін життя позивача, необхідність докладання зусиль останній для відновлення порушеного права, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до переконання, що розмір грошової компенсації 5000 грн. за заподіяну моральну шкоду позивачу є необхідним та достатнім.

Судові витрати

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, поданою фізичною особою, справляється судовий збір за ставкою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на час подачі позову становило 908 грн.

Крім цього відповідно до ч. 2 ст. 4 цього Закону за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, необхідно сплатити судовий збір в сумі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на час подачі позову до суду з урахуванням ціни позову становило 908 грн.

Рішенням суду задоволено одну позовну вимогу позивача немайнового характеру та дві позовні вимоги майнового характеру, а тому, стягненню підлягає сума у розмірі 2724 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову до суду позивача звільнено від сплати судового збору.

З урахуванням зазначеного, сума судових витрат у розмірі 2724 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 84, 89, 141, 247, 259, 263-265, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Розірвати договір надання послуг (будівельно-ремонтних робіт) від 16.08.2021 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на суму 54 640 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму спричиненої матеріальної шкоди за невиконання умов договору надання послуг у розмірі 54 640 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму спричиненої моральної шкоди за невиконання умов договору надання послуг у розмірі 5000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2724 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 25.10.2022 року.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_3 . РНОКПП: невідомо).

Суддя Н.П. Слободян