Справа № 442/2771/17 Головуючий у 1 інстанції: Кучаковський Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/1509/21 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
Категорія: 63
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: представника позивача Борківського О.Р.,

представника третьої особи ОСОБА_1 Шипілова О.В.,

представника третьої особи Західного міжрегіонального

управління МЮ (м. Львів) Адамської І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 березня 2021 року у справі за позовом Управління Служби безпеки України у Львівській області до виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, треті особи: Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Служба у справах дітей виконкому Дрогобицької міської ради, про визнання недійсним протоколу засідання комісії, свідоцтва про право власності на квартиру та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

У квітні 2017 року Управління Служби безпеки України у Львівській області звернулось до суду з позовом, уточненим заявою від 20 листопада 2020 року, в якому просило визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане 06 листопада 2013 року комісією з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , та протокол №3 засідання комісії з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради від 06 листопада 2013 року (з додатком) в частині, що стосується задоволення клопотання ОСОБА_3 про передачу у власність квартири, на підставі якого видане вказане свідоцтво, а також скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , здійснену державним реєстратором Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Бобик Н.П.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 04 січня 2000 року в рахунок виконання договору №47 від 22 березня 1999 року про будівництво житла для військовослужбовців та членів їх сімей ВАТ «ЛьвівПокізол» передало благодійному фонду «Житло військовим» СБУ трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 для її заселення співробітниками Управління СБУ у Львівській області, яка отримала статус службового житла.

Рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 25 липня 2000 року №182 вказану квартиру, як службову, надано ОСОБА_2 , який перебував на обліку для отримання службового житла під №1, і на підставі цього рішення 26 липня 2000 року виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради видано ордер №27 на склад сім`ї з чотирьох осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 (дружина), ОСОБА_7 (син) та ОСОБА_8 (донька).

В подальшому, 22 червня 2002 року ОСОБА_2 був переміщений по службі до Центрального управління СБУ, а в квартирі залишались бути зареєстрованими і проживали його дружина ОСОБА_6 , мати ОСОБА_3 та сестра ОСОБА_1 , яких рішеннями Дрогобицької міської ради від 29 січня 2004 року №4 та від 22 березня 2007 року №89 на підставі поданих ними заяв визнано наймачами спірної квартири.

Рішенням комісії з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради, оформленим протоколом №3 від 06 листопада 2013 року, квартиру АДРЕСА_1 було передано у приватну, спільну (сумісну або часткову) власність ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

На підставі вказного протоколу, 06 листопада 2013 року комісією з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради видано свідоцтво про право власності на квартиру ОСОБА_3 та членам її сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Позивач зазначає, що оскільки спірна квартира є службовим жилим приміщенням, тому її передача у власність ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , шляхом приватизації, є порушенням вимог частини другої статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та пункту 3 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396.

Заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 березня 2021 року, з урахуванням виправлених у ньому описок ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 березня 2021 року, позов задоволено.

Визнано недійсним протокол №3 засідання комісії з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради від 06 листопада 2013 року (з додатком) в частині, що стосується задоволення клопотання ОСОБА_3 про передачу у власність квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнано недійсним свідоцтво про право власності від 06 листопада 2013 року на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , яке було видане директором департаменту міського господарства, заступником міського голови, заступником голови комісії з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .

Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , яке було зареєстроване державним реєстратором Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Бобик Н.П. за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .

Стягнуто з виконавчого комітету Дрогобицької міської ради на користь Управління СБУ у Львівській області судовий збір у розмірі 3702 грн.

Рішення суду оскаржила третя особа ОСОБА_1 , просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апелянт вважає, що судом неповно та неправильно встановлено обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів, які досліджувались судом.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не встановив, чи була спірна квартира включена відповідачем до числа службових у порядку, передбаченому пунктами 3, 4 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою РМ УРСР від 04 лютого 1988 року №37, а саме: чи було рішення відповідача про включення до числа службових спірної квартири; не надав належної правової оцінки рішенням відповідача від 29 січня 2004 року №4 та від 22 березня 2007 року №87 про зміну договору найму житлового приміщення, які стосувалися зміни попередніх наймачів у спірній квартирі, а також поквартирній картці (форма 17) та корінцю ордера на спірне жиле приміщення, які, на переконання апелянта, підтверджують, що квартира не була службовою; не дослідив безпосередньо ордер, який також не включає жодних відомостей, які б вказували на те, що житло є службовим.

Зазначає, що відповідно до пункту 3 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою РМ УРСР №37 від 04 лютого 1988 року, жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. В тих випадках, коли підприємство, установа, організація розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових приймається виконавчим комітетом ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення. Пунктом 4 цього ж Положення передбачено, що до числа службових може бути включено тільки вільне жиле приміщення.

Звертає увагу, що відповідно до підпункту 2 пункту 5 Положення, службові жилі приміщення обліковуються в журналі обліку службових жилих приміщень, однак, позивач копії такого журналу не надав і клопотань про витребування цього журналу не заявляв, відтак, суд не досліджував та не з`ясовував цього питання.

Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що спірна квартира є службовою, оскільки, на думку апелянта, саме із журналу обліку жилих приміщень необхідно встановлювати, чи належить житло до службового.

22 червня 2021 року позивач Управління СБУ у Львівській області подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи та вимоги апелянта.

Наполягає на тому, що спірна квартира надана ОСОБА_2 як службова квартира, що випливає як із самого тексту рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 25 липня 2000 року №182, так і зі змісту ордера №27, в якому чітко зазначено, що дана квартира (видана на підставі рішення міськвиконкому №182 від 25.07.2000 року) є службовою.

Зазначає, що Управління СБУ у Львівській області в порядку, передбаченому пунктом 5.3 Інструкції, при здійсненні контролю за використанням службового житла неодноразово зверталось до виконавчого комітету Дрогобицької міської ради з метою перевірки статусу спірної квартири, і кожен раз отримувало відповідь про те, що статус квартири не змінився, і вона надалі залишається службовою квартирою Управління СБУ у Львівській області.

Звертає увагу, що такий статус квартири без відома Управління СБУ у Львівській області і не міг змінитись, оскільки у відповідності до пункту 5.14 Інструкції (чинній станом на 2013 рік), рішення про виключення з числа службових житлових приміщень приймається керівниками відповідних органів, закладів та установ СБУ на підставі пропозицій житлово-побутової комісії та за погодженням з житлово-побутовою комісією Центрального управління СБУ, що затверджується заступником голови СБУ, до функціональних обов`язків якого належить координація господарського забезпечення, з наданням необхідних документів для його вивчення. Наголошує, що жодних рішень з цього приводу не приймалось (ні керівництвом Управління СБУ у Львівській області, ні житлово-побутовою комісією Управління, ні підрозділами господарського забезпечення), будь-які звернення з цього приводу на адресу Дрогобицької міської ради ніколи не скеровувались, більше того, жодних рішень виконкому Дрогобицької міської ради щодо зміни статусу спірної квартири на адресу Управління СБУ у Львівській області ніколи не надходило.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення представника апелянта, який підтримав апеляційну скаргу і, додатково, вказав на наявність підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з непідсудністю справи судам загальної юрисдикції, заперечення сторони позивача, пояснення представника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на підтримання своєї позиції у даному спорі, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

За змістом статті 9 ЖК України, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до статті 8 Закону, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Згідно з частиною десятою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

За вимогами статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», не підлягають приватизації квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових.

Судом встановлено, що між ВАТ «ЛьвівПокізол» та Міністерством оборони України в особі президента благодійного фонду «Житло військовим» укладено договір №47 від 22 березня 1999 року, предметом якого є завершення будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей, які мають право на отримання квартир у відповідності з діючим законодавством України.

04 січня 2000 року представниками ВАТ «ЛьвівПокізол», благодійного фонду «Житло військовим» та Управління СБУ у Львівській області підписано акт прийому-передачі житлового фонду, в якому зазначено, що в рахунок виконання вказаного вище договору №47 від 22 березня 1999 року, ВАТ «ЛьвівПокізол» передає благодійному фонду «Житло військовим» Міністерства оборони України квартиру для заселення її співробітниками Управління СБУ у Львівській області за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 64,7 кв.м.

Згідно з протоколом №1 офіцерських зборів Дрогобицького МВ УСБУ у Львівській області від 23 червня 2000 року, зараховано заступника начальника Дрогобицького МВ УСБУ у Львівській області ОСОБА_2 на квартирний облік для отримання службової квартири під АДРЕСА_3 .

Згідно з протоколом №2 офіцерських зборів Дрогобицького МВ УСБУ у Львівській області від 23 червня 2000 року, вирішено надати службову квартиру в АДРЕСА_4 , квартиру АДРЕСА_5 , яка складається з трьох кімнат, житловою площею 38,1 кв.м, заступнику начальника Дрогобицького МВ УСБУ у Львівській області капітану ОСОБА_2 на склад сім`ї: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 (дружина), ОСОБА_7 (син), ОСОБА_8 (дочка).

Відповідно до протоколу засідання громадської комісії по житлових питаннях при міськвиконкомі, які представлені відділом по обліку і розподілу житлової площі, від 14 липня 2000 року вирішено рекомендувати виконкому затвердити протокол №2 офіцерських зборів Дрогобицького МВ УСБУ у Львівській області від 23 червня 2000 року про надання службової квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 .

Рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 25 липня 2000 №182 «Про закріплення квартир» затверджено протокол №2 офіцерських зборів Дрогобицького МВ УСБУ у Львівській області про надання службового житлового приміщення: квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 38,1 кв.м., з окремою кухнею, заступнику начальника Дрогобицького МВ УСБУ у Львівській області капітану ОСОБА_2 на склад сім`ї з чотирьох чоловік: він ( ОСОБА_2 ), ОСОБА_6 (дружина), ОСОБА_7 (син), ОСОБА_8 (дочка).

На підставі вказаного вище рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 25 липня 2000 року №182, ОСОБА_2 26 липня 2000 року виконкомом Дрогобицької міської ради видано ордер №27 на вселення з сім`єю у складі чотирьох чоловік у спірну квартиру.

Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради у своєму листі від 13.05.2016 року №3-32/3900, який було надано на запит Управління СБУ у Львівській області та в доповнення до листа виконкому від 06.08.2015 року №3-24/5065, повідомив, що станом на 30.04.2016 року у статусі службових приміщень, що обліковуються за Управлінням СБУ у Львівській області, знаходиться квартира АДРЕСА_1 .

Отже, всі наведені вище докази підтверджують статус квартири АДРЕСА_1 , як службової квартири, і рішення про виключення цієї квартири з числа службових уповноваженим органом не приймалось.

Разом з тим, після переміщення ОСОБА_2 по службі до Центрального управління СБУ та його вибуття 09.07.2003 року на постійне місце проживання у м. Київ, рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 29 січня 2004 року №4 «Про зміну договору найму житлового приміщення» визнано наймачами житлових приміщень, замість попередніх наймачів, з правом заключення (переоформлення) договору найму житлового приміщення і відкриття особового рахунку: ОСОБА_6 (дружина ОСОБА_2 ) квартири АДРЕСА_1 , три кімнати, житловою площею 38,1 кв.м, склад сім`ї: п`ять осіб.

В подальшому, після вибуття ОСОБА_6 з двома дітьми 08.08.2006 року на постійне місце проживання у м. Київ, рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 22 березня 2007 року №89 «Про зміну договору найму житлового приміщення» визнано наймачами житлових приміщень, замість попередніх наймачів, з правом заключення (переоформлення) договору найму житлового приміщення і відкриття особового рахунку: ОСОБА_3 (мати ОСОБА_2 ) квартири АДРЕСА_1 , в якій вона була зареєстрована при попередньому наймачу ОСОБА_6 з 26.08.2003 року. Склад сім`ї: чотири особи ( ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (донька) та онуки: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Третіми особами не заперечується той факт, що ОСОБА_2 одержав квартиру в м. Києві.

31 жовтня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_10 подали заяви на приватизацію спірної квартири.

Відповідно до протоколу №3 засідання комісії з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради від 06 листопада 2013 року, комісія вирішила: задовольнити прохання наймачів квартир, в яких вони мешкають, і передати квартири у приватну, спільну (сумісну або часткову) власність, згідно з додатком, та затвердити розпорядження комісії з питань приватизації державного житла при виконкомі Дрогобицької міської ради на квартири, згідно з додатком; комунальному підприємству Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» оформити свідоцтва про право власності на житло.

Під номером 17 у додатку до протоколу №3 засідання комісії з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради від 06 листопада 2013 року «Список заяв мешканців квартир міста на приватизацію державного житла, що подані КП ЛОР «ДМБТІ та ЕО» вказана ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 , загальна площа 67,9 кв.м, житлова площа 38,1 кв.м, кількість кімнат 3, підвалу немає.

На підставі вказаного протоколу №3 від 06 листопада 2013 року (саме так записано (підкреслено) у свідоцтві), 06 листопада 2013 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 06 листопада 2013 року, зареєстровано право спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на вказану квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Пунктом 5.12 розділу V Надання службових приміщень Інструкції «Про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби Безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень» передбачено, що рішення про виключення з числа службових житлових приміщень приймається керівниками відповідних органів, закладів та установ СБУ на підставі пропозицій житлово-побутової комісії та за погодженням з житлово-побутовою комісією Центрального управління СБУ, що затверджується заступником Голови СБУ, до функціональних обов`язків якого належить координація господарського забезпечення, з наданням необхідних документів для його вивчення.

Рішення про виключення з числа службових житлових приміщень, наданих співробітникам підрозділів Центрального управління СБУ, приймається житлово-побутовою комісією Центрального управління СБУ на підставі пропозицій житлово-побутових комісій підрозділів Центрального управління СБУ та затверджується заступником Голови СБУ, до функціональних обов`язків якого належить координація господарського забезпечення, з наданням необхідних документів для його вивчення.

Судом встановлено, що рішення про виключення спірної квартири із числа службових не приймалось, спірна квартира й надалі має статус службової й обліковується за Управлінням СБУ у Львівській області.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність рішення (розпорядження) комісії з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради, оформленого протоколом №3 від 06 листопада 2013 року, що стало підставою для видачі свідоцтва про право власності на спірну квартиру та державної реєстрації права власності на неї, тому суд правильно вирішив спір, задовольнивши уточнені позовні вимоги позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для зміни чи скасування рішення.

Такими, що не підлягають до задоволення, є вимоги сторони апелянта про закриття провадження у справі у зв`язку з поширенням на спірні правовідносини юрисдикції адміністративного суду, оскільки даний спір стосується осіб, які не мають жодного відношення до публічної чи військової служби, а предметом спору є оспорювання рішень та правовстановлюючих документів, на підставі яких вони набули у власність спірну квартиру, шляхом приватизації.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та не допустив порушень норм процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 березня 2021 року, з урахуванням виправлених у ньому описок ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 березня 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 14 жовтня 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич