Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.11.2022 Справа №607/2494/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Братасюка В.М.

за участю секретаря судового засідання Мокрій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 пред`явив до суду позов до відповідача ОСОБА_2 , у якому просить визнати її такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти її з реєстрації в даній квартирі. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Крім нього, у вказаній квартирі зареєстрована колишня дружина його сина ОСОБА_2 , яка з вересня 2020 року не проживає у квартирі, її речі та майно у квартирі відсутні, жодної участі в оплаті комунальних послуг вона не приймає. З цих підстав, вважає, що відповідач втратила право на користування квартирою та просить зняти її з реєстрації в даній квартирі, так як це порушує його права як власника квартири.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, подано заяву про розгляд справи у їх відсутності позовні вимоги підтримують.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, на попередніх судових засіданнях заперечила щодо позовних вимог, зазначивши, що у квартирі АДРЕСА_1 вона не проживає з 2020року, проте хоче залишити місце реєстрації за вказаною адресою так як не має можливості зареєструватися в іншому місці.

Заслухавши пояснення та перевіривши докази, Судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, яке видане на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради №1340 від 31.10.2001 року та підписане начальником Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації ОСОБА_4 , належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді із Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради №267/28-03 від 03.02.2022 вбачається, що за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Шлюб між ОСОБА_6 та сином позивача ОСОБА_5 розірвано, про що свідчить рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.03.2021 року.

Як вбачається із Акту про встановлення факту не проживання осіб за місцем реєстрації від 01 лютого 2022 року, що виданий головою ОСББ «Золотогірська,3» ОСОБА_8 ОСОБА_6 , не проживає у квартирі за адресою АДРЕСА_2 .

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому таких домовленостей сторони не мали.

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_6 , будучи зареєстрованою у квартирі АДРЕСА_1 , не проживає у квартирі з 2020року, її майно у квартирі відсутнє, участі у сплаті комунальних послуг з утримання квартири не приймає. Окрім того, відповідач вселилася у квартиру як дружина сина позивача, тобто в якості члена сім`ї, однак шлюб між ними розірвано, спільним побутом вони не пов`язані, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Члени сім`ї власника житлового приміщення мають право на проживання з власником та користування житловим приміщенням на підставі сервітуту. Сервітут - це договір на обмежене користування, а обмеження щодо користування житлом встановлюються законом. Законодавство пов`язує такий сервітут зі спільним веденням господарства членами однієї сім`ї при умові, що його ведення не можливе без спільного проживання членів сім`ї.

Можливість встановлення права користування чужим майном (сервітут) щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом, передбачена також ч. 1 ст. 401 ЦК України.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року, справа № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України».

Аналогічна правова позиція вбачається у постанові Веховного Суду від 27 лютого 2019 року по справі № 357/7940/16-ц.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку мають місце порушення прав позивача, а тому позовні вимоги про визнання ОСОБА_6 такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 підлягають до задоволення.

Стосовно позовних вимог щодо зняття ОСОБА_6 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , суд зазначає наступне.

Зняття з реєстрації місця проживання (перебування) здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) (пункт 3 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад".

Зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі:

1.заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), поданої особою або її законним представником (представником)

2.рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується).

За положеннями ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Таким чином, позовні вимоги щодо зняття ОСОБА_6 із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , задоволенню не підлягають, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, є безпосередньою підставою для внесення відповідних відомостей органом реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 992,40 гривень судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня з дня складання повного текст. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий суддяВ. М. Братасюк