Справа № 307/2322/22
Провадження № 2/307/492/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2022 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Гримут В.І.

за участі секретаря Ком`яті Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в місті Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з вищевказаним позовом.

Посилається на те, що 24.06.2021 між ним та ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений договір позики грошей.

Відповідно з умовами вказаного договору відповідачка отримала від позивача суму грошових коштів у розмірі 35500 грн, яку зобов`язався повернути позикодавцеві до 23 серпня 2021 року.

Факт отримання відповідачкою грошових коштів підтверджується її підписом на договорі позики грошей, оскільки згідно п. 2 сума позики, встановлена п. 1 даного договору, отримана позичальницею від позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі.

На день написання позовної заяви відповідачка свої зобов`язання не виконала, а тому позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом.

Пунктом 7 договору позики грошей передбачено, що у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 50 (п`ятдесят) відсотків річних від простроченої суми.

Відповідачка на день написання цього позову грошові кошти у розмірі 35500 грн не повернула, що дає підстави нарахувати проценти до дня написання позову 23.06.2022, тобто протягом 10 місяців (з 24.08.2021 по 23.06.2022). Загальна сума за користування грошовими коштами 10 місяців (35500 грн - основний борг - х 50 % =) становить 14783.56 гривень.

Відповідачка вчасно не повернула суму позики, вона не звільняється від сплати інфляційних збитків за кожен день прострочення, тому за період з 24.08.2021 по 23.06.2022 у відповідачки наявна сума заборгованості у розмірі 5260.23 гривень.

Просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики у розмірі 55543.79 грн та судові витрати у розмірі 992.40 гривень.

Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася. Надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та ухвалити рішення щодо виплати боргу частинами, у зв`язку з її важким матеріальним становищем.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

В судовому засіданні встановлено, що 24 червня 2021 року ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 35500 гривень, що еквівалентно 1300 доларів США, та зобов`язалася їх повернути 23 серпня 2021 року. На підтвердження отримання грошових коштів було укладено договір позики грошей.

В строк визначений договором позики відповідачка борг позивачу не повернула, в зв`язку з чим у неї виник борг у розмірі 35500 гривень.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно до вимог ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7 договору позики грошей передбачено, що у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 50 (п`ятдесят) відсотків річних від простроченої суми.

15 листопада 2021 року позивач направив на адресу ОСОБА_2 вимогу про погашення заборгованості за договором позики грошей та нарахованих процентів за договором у розмірі 40010.93 гривень, з який 35500 грн заборгованість по сумі боргу за договором; 4084.93 відсотки, згідно п. 7 договору; 426 інфляційні збитки.

На момент розгляду справи та на день ухвалення рішення вказана вимога відповідачкою не виконана.

За період прострочення виконання зобов`язання з 24.08.2021 (наступний день після дати закінчення дати повернення боргу) по 23.06.2022 (дата закінчення нарахування 50 % річних зазначена в межах позовних вимог), всього 304 дні, - відповідачці від простроченої суми (35500 грн) відповідно до пункту 7 договору позики грошей нараховано 50 відсотків річних від простроченої суми у розмірі 14783.56 гривень та нараховано витрати з урахуванням індексу інфляції - 5260.23 гривень.

Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

При цьому суд зазначає, що позивачем в цій частині позовні вимоги за час розгляду справи в суді не збільшувалися, іншого розрахунку суду не надано.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики грошей є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 також слід стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 992.40 гривень.

Тому керуючись стст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, стст. 524, 526, 530, 533-535, 625-629, 638, 1046, 1047, 1049 ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_2 (п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот сорок три гривні) 79 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Головуючий В.І. Гримут