Справа № 146/522/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2022 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Скаковської І.В.,

за участю секретаря судового засідання Райковської О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Томашпіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , Вапнярської об`єднаної територіальної громади про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

26 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Ухвалою суду від 17 травня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

14 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим позовом до ОСОБА_5 , Вапнярської селищної ради про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

У вересні 2020 року вона звернулась до землевпорядної організацій «Символ» з заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі орієнтованою площею 0,35 га, з них 0,15 га для будівництва і обслуговування господарських будівель і споруд та 0,20 га для ведення особистого селянського господарства. Під час виготовлення технічної документації було встановлено, що на її земельну ділянку неможливо виготовити технічну документацію, так як частина даної земельної ділянки включена в сусідню земельну ділянку, належну ОСОБА_5 , а саме в земельну ділянку площею 0,1305 га. Земельна ділянка була зареєстрована за відповідачем в розмірі 0,1305 га, відповідно до рішення від 16 лютого 2010 року 22 сесії 5 скликання Вапнярської селищної ради .

ОСОБА_5 весь час користується земельною ділянкою в розмірі 0,12 га, а не 0,1305 га, відповідно до межових знаків.

Позивач вважає, що при прийнятті рішення від 16 лютого 2010 року 22 сесії 5 скликання Вапнярської селищної ради «Про затвердження технічної документації та видачу державного акту на право власності на земельну ділянку» селищною радою було допущено порушення чинних норм законодавства та вважає, оскільки вона в 2003 році стала власником житлового будинку по АДРЕСА_1 та користується земельною ділянкою, то вказана земельна ділянка повинна перейти у її власність.

Ухвалою суду від 14 червня 2021 року клопотання ОСОБА_1 про залучення співвідповідача задоволено та залучено в якості співвідповідача Вапнярську об`єднану територіальну громаду.

11 серпня 2021 року закрито підготовче судове засідання.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Семко В.М. позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Пояснює, що ОСОБА_1 є власником будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу. Позивач звернулась до ТОВ «Символ» з заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі орієнтованою площею 0,35 га, з них 0,15 га для будівництва і обслуговування господарських будівель і споруд та 0,20 га для ведення особистого селянського господарства. Однак, на її земельну ділянку виготовити документацію не можливо, оскільки частина земельної ділянки включена в сусідню земельну ділянку, яка належить ОСОБА_5 . Між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 існує межа у вигляді огорожі, яка встановлена давно. ОСОБА_5 користується земельною ділянкою в розмірі 0,12 га, а не 0,1305 га, відповідно до встановлених межових знаків. Так, як позивач стала власником житлового будинку та з 2003 року користується земельною ділянкою, то земельна ділянка повинна перейти у її власність. Тому є всі підстави визнати недійсним та скасувати рішення від 16 лютого 2010 року 22 сесії 5 скликання Вапнярської селищної ради та визнати недійсним державний акт серії ЯК № 912610 виданий 01.09.2010 року.

Представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат Барвінський О.П. позов не визнав, вважає позовну заяву безпідставною та не доведеною, а в судовому засіданні не надано позивачем належних та допустимих доказів в підтвердження позовних вимог, яка не підлягає задоволенню. Пояснив, що позивач стверджує, що частина її земельної ділянки площею 0,02 га увійшла до земель масиву відповідача ОСОБА_5 , що не відповідає дійсності та не підтверджено письмовими доказами, технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку розроблена у відповідності до «Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України» (затверджено наказом Держкомзему України від 15 лютого 1993 року №10), «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею та договорів оренди землі» від 4 травня 1999 року № 43. Згідно облікових даних Вапнярської селищної ради за ОСОБА_6 рахувалась земельна ділянка площею 0,35 га, але рішенням виконавчого комітету Вапнярської селищної ради за № 81 від 20 серпня 1999 року «Про вилучення земельної ділянки у гр.. ОСОБА_6 та виділення земельної ділянки ОСОБА_5 « вилучено у ОСОБА_6 та передано ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,08 га. Тому земельна ділянка ОСОБА_6 повинна складати 0,27 га, але надалі фігурує площа 0,35 га., що дає підстави вважати, що у документи Вапнярської селищної ради не було внесено зміни. Також зазначив, що після придбання ОСОБА_1 житлового будинку за адресою в АДРЕСА_1 до неї не перейшло право власності на земельну ділянку , яка за цільовим призначенням рахується для будівництва та обслуговування у відповідних розмірах, оскільки в договорі купівлі продажу від 3 червня 2003 року не зазначено розміру земельної ділянки з відповідним цільовим призначенням. Тому вважає, що позивачем не надано суду доказів щодо розмірів земельної ділянки яка перебуває у власності та користуванні позивача, що унеможливлює досліджувати питання про можливе суміщення земельних ділянок з відповідачем. Наголосив, що продавець зазначеного житлового будинку ОСОБА_7 отримала його у спадок після смерті покійної ОСОБА_6 в користуванні якої на момент смерті не перебувала земельна ділянка, а ні у власності, а ні в користуванні у розмірі 0,35 га, а тому і не була отримана нею у спадок. Просив в позові відмовити.

Представник Вапнярської селищної ради Дудник В.С. позов не визнала, просить в позові відмовити. Пояснила, що 0,35 га земельної ділянки не перейшло в користування ОСОБА_1 , оскільки відповідно до рішення Вапнярської селищної ради від 20 серпня 1999 року земельна ділянка у розмірі 0,08 га була вилучена у гр. ОСОБА_6 , яка була первниниим власником земельної ділянки та виділено земельну ділянку у цих розмірах ОСОБА_5 , тому станом на час придбання ОСОБА_1 житлового будинку за адресою в АДРЕСА_1 не перейшло а ні право власності, а ні право користування земельною ділянкою в розмірі 0,35 га. Права позивачки не порушені. Земельна ділянка, яка виділена ОСОБА_1 надана їй на законних підставах.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку з таких підстав.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу від 03 червня 2003 року позивач ОСОБА_1 купила житловий будинок з відповідними господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 , який розміщений на присадибній ділянці (а.с.8).

Як вбачається з копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ВАА № 685144, власником домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 власником є ОСОБА_1 (а.с.16).

З довідки № 285 від 20.08.2020 року видно, що згідно проведеної інвентаризації станом на 07.07.2020 року об`єкт нерухомого майна розташований по АДРЕСА_1 складається з житлового будинку, житлової прибудови, літньої кухні, веранди, сараю-гаражу, погребу, вбиральні, криниці, паркану, воріт, хвіртки, загальною площею 78,70 кв. м, житловою площею 48,70 кв.м. Право власності на дане майно належить ОСОБА_1 (а.с.12).

З копії рішення Вапнярської селищної ради № 1255 від 25 вересня 2020 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 , видно, що надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (а.с.10).

З акту Вапнярської селищної ради від 29 березня 2021 року видно, що при огляді земельної ділянки, комісією встановлено, що в користуванні ОСОБА_1 знаходиться частина земельної ділянки орієнтованою площею 0,02 га, яка уходить до земель масиву загальною площею 0,1305 га, що належить ОСОБА_5 . Вапнярська селищна рада вирішила рекомендувати ОСОБА_1 та ОСОБА_5 щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» з клопотанням про зміну конфігурації земельної ділянки ОСОБА_5 та встановлення межі земельних ділянок відповідно до наявних межових знаків (а.с.14).

З копії рішення № 81 від 20 серпня 1999 року про вилучення земельної ділянки у гр. ОСОБА_6 та виділення земельної ділянки ОСОБА_5 вирішено вилучити земельну ділянку, яка знаходиться в АДРЕСА_2 і складає 0,08 га у гр. ОСОБА_6 , за її проханням. Дану земельну ділянку виділено ОСОБА_5 та дозволено побудувати житловий будинок (а.с.9).

Відповідно до копії довідки Вапнярської селищної ради від 16.02.2002 року земельна ділянка розміром 0,35 га, яка розташована в АДРЕСА_1 належить померлій гр. ОСОБА_6 , дійсно приватизована 9-тою сесією селищної ради 22-го скликання від 05.06.1997 року( а.с. 13).

Так, в договорі купівлі - продажу від 03 червня 2003 року відсутні відомості про розмір земельної ділянки на якій розміщено житловий будинок та не йдеться про відчуження земельної ділянки, оскільки вона є окремим об`єктом права власності.

Отже, до ОСОБА_1 , як власника житлового будинку не перейшло право власності на земельну ділянку на якій він розміщений без зміни її цільового призначення у розмірах встановлених договором, як зазначено у ст. 377 ЦК України.

Оскільки договором про відчуження житлового будинку розмір земельної ділянки не визначений, то до набувача перейшло право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Але при цьому позивачем не надано доказів до суду про розмір такої ділянки.

З акту Вапнярської селищної ради від 29 березня 2021 року видно, що він не ґрунтується на первинних документах, оскільки, а ні селищною радою, а ні позивачем не надано суду доказів про розмір земельної ділянки за адресою в АДРЕСА_1 , згідно її цільового призначення .

Також, позивачем не підтверджено той факт, що під час виготовлення технічної документації було встановлено, що частина земельної ділянки, яка постійно була в її користуванні з часу купівлі нею житлового будинку, площею, 0,02 га ввійшла до земель масиву загальною площею 0, 1305 га, що належить відповідачу ОСОБА_5 .

П.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», передбачено, що розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зміст ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи.

Однак, позивачем не надано суду беззаперечних і достатніх доказів, які б доводили обґрунтування її позовних вимог до відповідача, тому з урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

Судові витрати понесені позивачем, згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, слід віднести за рахунок ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.316, 321, 328, 377 ЦК України, ст.ст. 2, 4,12, 13, 76-81, 141, 263, 264, 265, 268,354 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , Вапнярської об`єднаної територіальної громади про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку відмовити в повному обсязі.

Судові витрати по справі залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Томашпільський районний суд Вінницької області.

Суддя: І. В. Скаковська

Повний текст рішення виготовлено 02 листопада 2022 року.