Справа № 594/857/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року м.Борщів

Суддя Борщівського районного суду Тернопільської області Зушман Г.І. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що відповідно до судового наказу Орджонікідзенського міського суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2019 року у справі №184/1854/19 з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття донькою ОСОБА_3 , після чого по 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття сина ОСОБА_2 , починаючи з 30.08.2019. За час знаходження судового наказу на примусовому виконанні відповідач періодично сплачував аліменти, але не в повному обсязі, нерегулярно, у розмірах, які не відповідали нарахуванням, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01.08.2022 становить 19010,00 грн. Оскільки заборгованість по аліментах виникла саме з вини боржника, то просить стягнути з нього неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, яка за період з 30.08.2019 по 01.08.2022 становить 84357,00 грн.

Ухвалою суду від 07 вересня 2022 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому позову не визнав посилаючись на відсутність правових підстав для стягнення з нього пені. В обґрунтування заперечень проти позову вказав, що згідно довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданої позивачкою, аліменти він сплачував щомісяця. Лише в одному місяці - в грудні 2019 року не провів виплату, яку погасив відразу в січні 2020 року. Згідно довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, аліменти не сплачені за перші три місяці з дня звернення позивачки до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, проте його вини у цьому не має, адже із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів позивачка звернулася 30 серпня 2019 року, судовий наказ виданий 18 вересня 2019 року, за зверненням позивачки судом наказ виданий 26 вересня 2019 року, до виконання судовий наказ позивач звернула 5 листопада 2019 року. Про всі ці дії він не знав. Лише після отримання повідомлення державного виконавця в листопаді 2019 року він і сплатив суму нарахованих аліментів з 30 серпня по 30 жовтня 2019 року і частину за листопад 2019 року. 15 січня 2020 року він сплатив суму нарахованих аліментів за листопад-грудень 2019 року та січень 2020 року повністю. Далі він проводив щомісячні виплати аліментів. Зазначив, що він офіційно не був і на теперішній час не є працевлаштованим, про що позивачка достовірно знала, однак всупереч цьому визначила спосіб стягнення аліментів - у частці від заробітку(доходу). Оскільки він, як боржник, не працював, розмір аліментів визначався державним виконавцем згідно ч.2 ст.195 СК України, за якою заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або ( громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України. Саме державний виконавець повідомляла самостійно, а також за зверненням боржника, визначену нею суму аліментів. Він щомісячно сплачував суму, повідомлену державним виконавцем. Як виявилося, державний виконавець помилилася в розрахунку розміру аліментів, замість 1/3 частки, розраховувала з квітня 2020 року ј частку заробітку (доходу), а тому сума визначених державним виконавцем, середньої заробітної плати працівника по Чортківському (Борщівському) районі, аліментів була меншою на 1/12 частку (1/3 - 1/4), що підтверджується листом-повідомленням державного виконавця. Нарахована з квітня 2020 року заборгованість по сплаті аліментів через помилку державного виконавця, ним повністю сплачена, що підтверджується квитанцією про оплату та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 22 вересня 2022 року. За таких обставин він сплачував аліменти у розмірах, які відповідали розрахованій державним виконавцем щоквартально сумі заборгованості по аліментах.

Вказав, що стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувана визначеної суми аліментів. Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Окрім того, вимога позивачки про стягнення пені у сумі 84357,00 гри. при наявності боргу у сумі 19010,00 грн. є безпідставним та не відповідає позиції, висловленій Верховним Судом, відповідно до якої розмір пені не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Дослідивши та оцінивши докази по справі суд встановив такі факти.

Судовим наказом Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2019 року у справі № 184/1854/19Ю, виданим позивачці 26 вересня 2019 року, з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого по 1/4 частині всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття сипа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 30 серпня 2019 року.

На виконання зазначеного вище судового наказу на підставі заяви про примусове виконання, постановою головного державного виконавця Борщівського районного відділу ДВС Г`ТУЮ у Тернопільській області 05 листопада 2019 року відкрито виконавче провадження ВП № 60483501.

Зазначені вище обставини сторонами не заперечуються і у суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин.

Згідно з довідкою-розрахунком, виданою державним виконавцем У.Чорновус у ВП № 60483501, заборгованість відповідача ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 01 серпня 2022 року становить 19010,00 грн.

Отже, як встановлено під час розгляду справи та згідно зазначеної довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, аліменти відповідачем не сплачені за перші три місяці з дня звернення позивачки до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, 30 серпня 2019 року. Судовий наказ постановлений судом 18 вересня 2019 року та виданий позивачці за її зверненням 26 вересня 2019 року. До виконання судовий наказ позивачка звернула 05 листопада 2019 року.

Відповідач у листопаді 2019 сплатив суму нарахованих аліментів з 30 серпня по 30 жовтня 2019 року і частину за листопад 2019 року, а 15 січня 2020 року сплатив суму нарахованих аліментів за листопад-грудень 2019 року та січень 2020 року. У подальшому відповідач проводив щомісячні виплати аліментів.

Позивачка у позові посилається на те, що за час знаходження судового наказу на примусовому виконанні відповідач періодично сплачував аліменти, але не в повному обсязі, нерегулярно, у розмірах, які не відповідали нарахуванням, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01.08.2022 становить 19010,00 грн. Оскільки заборгованість по аліментах виникла саме з вини боржника, то просить стягнути з нього неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, яка за період з 30.08.2019 по 01.08.2022 становить 84357,00 грн. Відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, оскільки він сплачував аліменти у розмірах, які відповідали розрахованій державним виконавцем щоквартально сумі заборгованості по аліментах. Однак, як виявилося, державний виконавець помилилася в розрахунку розміру аліментів, замість 1/3 частки, розраховувала з квітня 2020 року ј частку заробітку (доходу), а тому сума визначених державним виконавцем, середньої заробітної плати працівника по Чортківському (Борщівському) районі, аліментів була меншою. Відтак, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Відповідно до інформації, наданої Борщівським відділом Державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області №14938 від 26 вересня 2022 року державним виконавцем помилково проводився розрахунок заборгованості щодо несплати аліментів у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), а не 1/3 частини, як вказано у судовому наказі з квітня 2020 року по березень 2022 року. Відповідно до розпоряджень державного виконавця від 09 вересня 2022 року та 16 вересня 2022 року заборгованість щодо несплати аліментів оплачена. Станом на 26 вересня 2022 року переплата становить 5018 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Відповідно до ст. 196, 197 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. З урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами.

За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Зазначене вище узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, згідно якого відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Окрім того, необхідно зазначити, що відповідно до ч.1 ст.196 СК України пеня стягується в розмірі не більше 100 відсотків заборгованості зі сплати аліментів.

Вимога позивачки про стягнення пені у сумі 84357,00 гри. при наявності боргу у сумі 19010,00 грн. є безпідставною та не відповідає позиції, висловленій Верховним Судом, відповідно до якої розмір пені не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується, тобто у даному випадку, 19010,00 грн.

Враховуючи докази надані учасниками справи, беручи до уваги розрахунки заборгованості відповідача зі сплати аліментів, суд вважає, що в діях відповідача відсутня винна поведінка щодо несплати заборгованості по аліментах, заборгованість по аліментах виникла з незалежних від нього причин, унаслідок неправильного їх нарахування державним виконавцем, що також свідчить про відсутність в нього умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментах, а тому підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у суду немає, відтак з цих підстав суд вважає, що позов до задоволення не підлягає.

Судові витрати по справі слід покласти на сторони в тій частині, в якій вони їх понесли.

На підставі ст.ст. 180, 191, 196, 197 СК України та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263,

265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - відмовити.

Судові витрати по справі покласти на сторони в тій частині, в якій вони їх понесли.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано учасниками справи протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Борщівський районний суд Тернопільської області до Тернопільського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_4 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , житель АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне рішення складено 07 листопада 2022 року.

Суддя