Справа № 682/1321/22
Провадження № 2/682/488/2022
РІШЕННЯ
Славутський міськрайонний суд
Хмельницької області у складі:
головуючого судді Мотонок Т. Я.,
за участю секретаря судових засідань Мелашенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Славута цивільну справу № 682/1321/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,
03.08.2022 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.
В обґрунтування поданого позову позивач вказує, що він є власником будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 . 21.06.2008 року його дочка ОСОБА_3 уклала шлюб із відповідачем ОСОБА_2 , який переїхав в м. Славута. На прохання дочки позивач дозволив їм проживати у належному йому будинку, де 11.02.2009 року ОСОБА_2 було зареєстровано. За рішенням Славутського міськрайонного суду від 11.06.2020 р. шлюб між дочкою позивача ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 розірвано. ОСОБА_2 ще деякий час продовжував проживати в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , хоча він не брав участі в утриманні будинку, та не є членом сім`ї позивача, угода про порядок користування будинком між ними не укладалася. На даний час відповідач продовжує бути зареєстрованим у будинку, добровільно знятися з реєстрації не бажає. Позивач має намір продати будинок, однак не має такої можливості, оскільки відповідач значиться зареєстрованим за даною адресою, чим створює перешкоди позивачу в розпорядженні його майном. За таких обставин позивач звернувся до суду та просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 10.08.2022 р. у даній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.
19 вересня 2022 року підготовче судове засідання у справі закрито та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні на 05.10.2022 р..
05.10.2022 р. розгляд справи було відкладено у зв`язку із неявкою відповідача на 31.10.2022 р..
Представник позивача ОСОБА_4 подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити за її відсутності та за відсутності позивача. Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити позов.
31.10.2022 р. до суду надійшла заява від відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає та проти задоволення позову не заперечує.
На підставі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового розгляду не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.06.2019 р. (а.с. 10). Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться зареєстрованим за вказаною вище адресою.
ОСОБА_2 вселився в зазначений вище будинок як чоловік дочки позивача ОСОБА_3 . Однак, за рішенням Славутського міськрайонного суду від 11.06.2022 р., шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 15).
Як видно із акту № 78 про встановлення факту проживання від 22.06.2022, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з 2020 року (а.с. 16).
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд враховує наступне.
За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Конституцією України та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання; проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов`язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше).
Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням проводиться у судовому порядку.
Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Судом встановлено, що відповідач на час розгляду справи в суді не є членом сім`ї позивача, більше року у будинку, належному позивачу, не проживає, участі у витратах по утриманню житла не бере, має інше місце фактичного проживання.
Таким чином, враховуючи вище встановлені судом обставини, що свідчать про не проживання відповідача у будинку понад установлений законом строк, та беручи до уваги те, що відповідач позовні вимоги визнав повністю, а тому суд приходить до висновку, що існують всі підстави для задоволення позовних вимог.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.. 71, 72, 150 ЖК України, суд
Визнати ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ін.н: НОМЕР_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) таким, що втратив право користування будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Суддя Мотонок Т. Я.