Справа № 138/2795/16-ц
Провадження №:2-п/138/13/22
УХВАЛА

Іменем України

03 листопада 2022 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Холодової Т.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Спічко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Хейніса Олександра Григоровича про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення та про перегляд заочного рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30.09.2016 у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

19.10.2022 до Могилів-Подільського міськрайонного суду з Вінницького апеляційного суду надійшла вказана цивільна справа для продовження розгляду.

Заочним рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30.09.2016 повністю задоволено позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та вирішено стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.11.2012 станом на 30.06.2016 в розмірі 35299 грн. 84 коп., а також судові витрати у виді судового збору в розмірі 1378,00 грн.

19.07.2022 до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Хейніса О.Г. про перегляд вказаного заочного рішення суду від 30.09.2016. Заява мотивована тим, що відповідач не отримував судову повістку про виклик його до суду, також в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем судових повісток з приводу розгляду даної справи, а тому він не був повідомлений про її розгляд. Про існування вказаного рішення відповідачу стало відомо після того, як 24.06.2022 його представником було отримано копію рішення в суді. Ознайомившись із вказаним заочним рішенням представник відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог позивача. Як зазначає представник відповідача позивачем до позову не додано доказів видачі кредиту, а саме виписок за картковим рахункам по кредитному договору, а тому не можливо встановити дійсний розмір заборгованості. Також відповідач не був ознайомлений із умовами кредитування, оскільки в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка надана банком разом з позовною заявою, процентна ставка, порядок сплати та розмір штрафних санкцій не вказані. Довідка про умови кредитування для використання кредитного ліміту, а також Умови та Правила надання банківських послу, які додані до позовної заяви не містять підпису відповідача. Крім того позивач просив одночасно стягнути з відповідача пеню, штраф (фіксована частина) та штраф (відсоток від суми заборгованості), що є незаконним, оскільки подвійний розмір цивільно-правової відповідальності за невиконання умов кредитування не відповідає положенням ст. 61 Конституції України. Нарахування комісії за кредитним договором суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів», що діяв на час виникнення спірних правовідносин. За вказаних вище обставин представник відповідача вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не підлягають задоволенню. Також, враховуючи, що з даним заочним рішенням представник відповідача ознайомився лише 24.06.2022, а тому відповідно до ч. 3 ст. 284 ЦПК України просить поновити пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення від 30.09.2016, скасувати заочне рішення суду та призначити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

03.11 .2022 у судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, не з`явились, що згідно з ч. 1 ст. 287 ЦПК України не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши зміст заяви з доданими до неї документами, матеріали цивільної справи, суд приходить до такого висновку.

Пунктом 13 Прикінцевих та Перехідних положень ЦПК України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) визначено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 228 Цивільного процесуального кодексу України 2004 року в редакції, яка діяла на момент ухвалення заочного рішення (далі - ЦПК України 2004 року) заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язав сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропуску строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин такого пропуску.

Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Відповідно до положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Як зазначив ЄСПЛ у рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії", заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення ЄСПЛ від 04 жовтня 2001 року у справі "Тойшлер проти Німеччини").

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Судом досліджуються підстави для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У пункті 47 рішення у справі "Устименко проти України" ЄСПЛ зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення.

Дотримання строків є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Отже, право на подачу відповідачем заяви про перегляд заочного рішення суду законодавством пов`язане з днем його отримання останнім.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, копія заочного рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30.09.2016 у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 04.10.2016 була направлена відповідачу ОСОБА_1 за зареєстрованим місцем проживання по АДРЕСА_1 (а.с. 42, 51). Однак поштове відправлення із копією заочного рішення, що направлялось ОСОБА_1 , 06.10.2016 повернулось до суду із відміткою працівника відділення поштового зв`язку «адресат за зазначеною адресою не проживає» (а.с. 53-54).

В подальшому, 21.06.2022, представник відповідача адвокат Мироненко В.В. звернулась з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи та 27.06.2022 ознайомилась з ними та зробила їх копії (а.с. 59-62). В заяві про перегляд заочного рішення представник відповідача вказує про отримання ним копії заочного рішення суду 24.06.2022 (а.с. 64), отже саме з цієї дати обраховується процесуальний строк для звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Стаття 228 ЦПК України 2004 року передбачала право відповідача протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення подати заяву про його перегляд. Вказаний строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення роз`яснено судом і в самому тексті заочного рішення від 30.09.2016.

Таким чином, враховуючи, що представник відповідача 24.06.2022 отримав заочне рішення суду від 30.09.2016, то з заявою про його перегляд він мав звернутись протягом десяти днів з вказаної вище дати, тобто не пізніше 04.07.2022.

Вказане спростовує посилання представника відповідача, як на підставу вчасності звернення з заявою про перегляд заочного рішення, на те, що строк на подання заяви про перегляд заочного рішення ним не пропущений, оскільки останнім днем звернення до суду з такою заявою є 14.07.2022 відповідно до положень ч. 3 ст. 284 ЦПК України.

Як вбачається з відмітки на конверті представник відповідача звернувся до відділення поштового зв`язку для направлення до суду заяви про перегляд заочного рішення 13.07.2022 (а.с. 79), тобто з пропуском строку встановленого статтею 228 ЦПК України 2004 року.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів вчинення представником відповідача всіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасне звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду від 30.09.2016, суд приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення.

За викладених вище підстав суд вважає, що в задоволенні клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення слід відмовити.

Щодо наслідків відмови в клопотанні заявника про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, суд зазначає наступне.

Частиною 3 ст. 287 ЦПК України встановлено, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

09 листопада 2021 року Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 214/5505/16 викладено правовий висновок, згідно якого кожну належно оформлену заяву про перегляд заочного рішення, суд зобов`язаний згідно з реченням першим частини першої статті 286 ЦПК України прийняти та невідкладно надіслати її копію та копії доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи, тому немає ґрунтовних підстав вважати, що визначений статтею 287 ЦПК України порядок розгляду заяви про перегляд заочного рішення застосовний тільки до розгляду суті цієї заяви та незастосовний до розгляду на предмет дотримання строку її подання.

Тому, оскільки спеціальне правове регулювання, передбачене Главою 11 Розділу ІІІ ЦПК України, охоплює порядок розгляду заяви про перегляд заочного рішення, поданої поза межами встановленого строку, то немає підстав залишати її без розгляду на підставі статті 126 ЦПК України. Процесуальний закон не передбачає, що суд, розглянувши належно оформлену заяву про перегляд заочного рішення (зокрема на предмет того, чи є підстави у зв`язку з пропуском строку на її подання розглядати цю заяву по суті), може вчинити інші дії, ніж передбачені у частині третій статті 287 ЦПК України. Тому у випадку, якщо суд вважатиме неможливим поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, він має залишити її з цієї підстави без задоволення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (частина четверта статті 287 ЦПК України).

За таких підстав, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника відповідача про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, тому заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. 228 ЦПК України 2004 року, ст. 126, 127 ч. 1, 258-261, 263 ч. 4, 287, п. 13 Прикінцевих па Перехідних положень ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Хейніса Олександра Григоровича про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30.09.2016 у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Хейніса Олександра Григоровича про перегляд заочного рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30.09.2016 у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Т.Ю. Холодова