Справа № 242/1971/20
Провадження № 6/242/79/22
У Х В А Л А

Іменем України

31 жовтня 2022 року Селидівський міський суду Донецької області у складі головуючого судді Хацько Н.О., за участю секретаря Клименко А.В., розглянувши у судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгеніївни про оголошення у розшук боржника ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. 19 жовтня 2022 року звернулась до суду із поданням про оголошення у розшук боржника ОСОБА_1 . В обґрунтування подання посилається на те, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. знаходиться виконавче провадження № 64018222 з виконання виконавчого листа № 242/1971/20 виданого 13.11.2020 року Селидівським міським судом Донецької області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Глобал Спліт» суму заборгованості за кредитним договором № IKAPNAIG.17543.001 від 29.11.2011 р. у розмірі 203672,54 грн. стягнено з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Глобал Спліт» судовий збір у розмірі 1527,54 грн., яке було відкрито 30.12.2020 року. Приватним виконавцем було винесено постанови про арешт коштів боржника від 30.12.2020 року та направлено до АТ КБ «Приватбанк», АТ «Універсал Банк», АТ «ТАСкомбанк», АТ «Оксі Банк», ПТ КБ «Індустріалбанк», ПАТ «Банк Восток», АТ «Прокредит Банк», від 30.12.2020 року та направлено до АТ «Альфа-Банк», АТ «Кредобанк», АТ «ОТП Банк», АБ «Південний», АТ «Укргазбанк», АТ «Укрсиббанк», АТ «Укрексімбанк», АТ «А-Банк», від 25.01.2021 року та направлено до АТ «Ощадбанк», АТ «ПУМБ», АТ «Райффайзен Банк Аваль», від 13.11.2021 року та направлено до АТ «Універсал Банк», АТ «ОКСІ Банк», АТ «ТАСкомбанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ АКБ «Індустріалбанк», ПАТ «Банк Восток», АТ «Прокредит Банк», АТ АКБ «Львів», АТ «Кредобанк», АТ «ОТП Банк», АТ «Ідея Банк», АТ «Агропросперіс Банк», АТ «Укрсиббанк», від 23.11.2021 року та направлено до АТ «ІНГ Банк Україна», АТ «Креді Агріколь Банк», АТ «Дольче Банк ДБУ», АТ «Правекс Банк», АТ «Сбербанк», ПАТ «Промінвестбанк». У зазначених банках відсутні відкриті рахунки боржника. 15.02.2021 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт рухомого та нерухомого майна. Відповідно до інформації ДФС України інформація щодо джерел отримання доходів, на обліку в органах ДФС не перебуває. Відповідно до інформації МВС за боржником зареєстрований транспортний засіб CHEVROLET, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік виробництва 2011, який постановою від 13.12.2021 року оголошено у розшук. За відповіддю Державної прикордонної служби України в період з 30.12.2020 року по 09.02.2022 рік відомості щодо перетинання кордоном боржником відсутні. Також було зазначено, що з дати набрання законної сили рішення суду жодних дій реального, фактичного та в повному обсязі або частково виконання не вчинено, що вказує на ухилення від виконання рішення суду. Відповідно до виконавчого листа боржник зареєстрований в АДРЕСА_1 , тобто на непідконтрольній території України. Приватним виконавцем вжито заходів для встановлення фактичного місця проживання боржника, які не принесли результату. На підставі зазначеного просить суд постановити ухвалу про розшук боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 .

Заявник, приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. в судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, а також було надано клопотання про розгляд справи у визначені законодавством строки.

Заінтересовані особи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судові засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши обґрунтування подання приватного виконавця, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.

27 серпня 2020 року Селидівським міським судом Донецької області було прийнято заочне рішення яким позов ТОВ «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом задоволено, стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Глобал Спліт» суму заборгованості за кредитним договором № IKAPNAIG.17543.001 від 29.11.2011 року у розмірі 203 672 грн. 54 коп., стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Глобал Спліт» судовий збір у розмірі 1 527 грн. 54 коп., стягнено з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Глобал Спліт» судовий збір у розмірі 1 527 грн. 54 коп.

13.11.2020 року Селидівський міський суд Донецької області видав виконавчий лист у справі.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. від 30.12.2020 року відкрито виконавче провадження № 64018222.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. від 30.12.2020 року було накладено арешт коштів боржника та спрямовано до АТ «КБ Приватбанк», АТ «Універсал Банк», АТ «ОКСІ Банк», АТ «ТАСкомбанк», ПАТ АКБ «Індустріалбанк», ПАТ «Банк Восток», АТ «Прокредит Банк», а також спрямовано АТ «Альфа-Банк», АТ «Кредобанк», АТ «ОТП Банк», АБ «Південний» АТ «Укргазбанк», АТ «Укрсиббанк», АТ «Укрексімбанк», АТ «А-Банк».

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. від 25.01.2021 року було накладено арешт коштів боржника та спрямовано до АТ «Райффайзен Банк Аваль», АТ «ПУМБ», АТ «Ощадбанк».

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області від 15.02.2021 року було винесено постанову про арешт майна боржника, якою було накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно боржника.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. від 13.11.2021 року було накладено арешт коштів боржника та спрямовано до АТ «Універсал Банк», АТ «ОКСІ Банк», АТ «ТАСкомбанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ АКБ «Індустріалбанк», ПАТ «Банк Восток», АТ «Прокредит Банк», АТ АКБ «Львів», АТ «Кредобанк», АТ «ОТП Банк», АТ «Ідея Банк», АТ «Агропросперіс Банк», АТ «Укрсиббанк».

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. від 23.11.2021 року було накладено арешт коштів боржника та спрямовано до АТ «ІНГ Банк Україна», АТ «Креді Анріколь Банк», АТ «Дойче Банк ДБУ», АТ «Правекс Банк», «АТ Сбербанк», ПАТ «Промінвестбанк».

З відповіді Державної прикордонної служби України отриманої 19.02.2022 року щодо перетину боржником державного кордону за вказаними параметрами в Державної прикордонної служби України відсутні дані щодо перетину боржником державного кордону.

Відповідно до відповіді Міністерства внутрішніх справ України отриманої 28.09.2022 року щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, за боржником зареєстровано транспортний засіб марки CHEVROLET, модель транспортного засобу CRUZE, рік виробництва 2011 рік, державний номерний знак НОМЕР_1 білого кольору.

Згідно до відповіді Державної фіскальної служби України отриманої 05.10.2022 року про наявні рахунки боржників юридичних осіб та/або фізичних осіб підприємців, а також рахунки, відкриті боржником юридичною особою через свої відокремлені підрозділи відомості про перелік рахунків відсутні.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. оголошено в розшук транспортний засіб CHEVROLET, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік виробництва 2011.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України).

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішуючи подання по суті, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як обов`язковості виконання рішень та розумності строків виконавчого провадження.

За змістом ч. 3 ст. 2 ЦПК України принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду та рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Крім того, виконання рішення суду - є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З точки зору ст. 2 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України № 16-рп/2009 від 30 червня 2009 року обов`язковість рішення суду є однією з основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя.

На це ж посилається і Європейський Суд з прав людини в рішеннях «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року та «Іммобільяре Саффі проти Італії».

Так, у пункті 40 рішення в справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) зазначається, що «…право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін».

Крім того, 15 жовтня 2009 року ЄСПЛ було постановлене «пілотне» рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine).

У цьому рішенні Суд зазначив, що ця справа стосується існуючої проблеми, яка постійно нагадує про себе, породжуючи порушення Конвенції, які найчастіше виявляє Суд у справах проти України; більше ніж половина рішень, винесених Судом у справах проти України, стосуються питання тривалого невиконання остаточних судових рішень, відповідальність за які несуть органи влади України.

Справа, яка розглядається, свідчить про те, що питання тривалого невиконання остаточних рішень та відсутності ефективних засобів юридичного захисту в правовій системі України залишаються невирішеними попри той факт, що існують відповідні рішення Суду з чіткими закликами до Уряду вжити необхідних заходів для вирішення таких питань.

З урахуванням такої позиції Європейського суду суд зважає при цьому також на те, що відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не може бути встановлено жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено перелік заходів щодо примусового виконання рішення суду одним із яких є розшук боржника.

За приписами п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 438 ЦПК України, розшук боржника оголошується за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. Розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Розшук боржника, його майна, розшук дитини за виконавчим документом про відібрання дитини врегульовано положеннями ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження».

У разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Перед зверненням до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника фізичної особи або дитини державний виконавець вживає заходів, спрямованих на встановлення фактичного місцезнаходження боржника фізичної особи або дитини щодо: отримання відповіді на запит від відповідних територіальних органів МВС України щодо місця реєстрації особи; отримання інформації від учасників виконавчого провадження та інших осіб, у тому числі усно (в такому випадку отримана інформація відображається в акті державного виконавця), про можливі місця перебування боржника; перевірки наявності боржника за можливими місцями його перебування, встановленими під час проведення виконавчих дій; отримання інформації щодо місця роботи боржника; отримання інформації про боржника з інших джерел.

Згідно статті 438 ЦПК України розшук боржника або дитини оголошується за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Витрати, пов`язані з розшуком боржника, майна боржника та його зберіганням, дитини за виконавчими документами про відібрання дитини, стягуються з боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Підставою для звернення виконавця до суду з поданням про розшук боржника, є відсутність відомостей про місце перебування та проживання боржника-фізичної особи. Виконавцем здійснюється перевірка місця проживання боржника, місце реєстрації - якщо вони відрізняються. Про встановлення факту відсутності боржника за місцем реєстрації (проживання) складається акт. Додатково здійснюється перевірка майнового стану, надсилаються запити про встановлення факту працевлаштування та отримання доходів.

Згідно до відомостей виконавчого листа № 242/1971/20 виданого 13.11.2020 року Селидівським міським судом Донецької області вбачається адреса боржника: АДРЕСА_3 .

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно із Додатком до таких населених пунктів належить м. Торез Донецької області. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів № 1085р від 07.11.2014 року м. Торез Донецької області є містом, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Згідно ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправлення; боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Зі змісту подання приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. не вбачається, чи повідомлявся боржник про відкриття виконавчого провадження та у який спосіб.

Окрім того, відповідно ч. 2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Аналіз наведеної норми прямої дії свідчить про те, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення. Отже, у разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07.05.2018 року № 916/1605/15-г та від 31.07.2019 року № 554/13475/15-ц.

Підставою для звернення виконавця до суду з поданням про розшук боржника, є відсутність відомостей про місце перебування та проживання боржника-фізичної особи. Виконавцем здійснюється перевірка місця проживання боржника, місце реєстрації - якщо вони відрізняються. Про встановлення факту відсутності боржника за місцем реєстрації (проживання) складається акт. Додатково здійснюється перевірка майнового стану, надсилаються запити про встановлення факту працевлаштування та отримання доходів.

Отже, звернення державного виконавця до суду із поданням про розшук боржника повинно бути підтверджене відповідними документами, що обґрунтовують наявність невиконаного виконавчого провадження з вини боржника та безрезультатність виконавчих дій по виявленню місця знаходження боржника.

В свою чергу з матеріалів справи відсутні докази звернення приватного виконавця із запитами до Міністерства соціальної політики України, про встановлення тимчасово внутрішнього місця проживання як внутрішньо переміщеної особи, та звернення до органів Державної міграційної служби України із встановленням зареєстрованого місця проживання фізичних осіб.

Виходячи з викладеного, суд заявлене подання вважає передчасним, оскільки, останнє не містить жодних доказів як направлення на адресу боржника, так і отримання останнім постанови державного виконавця про відкриття вказаного виконавчого провадження, публікації в засобах массової інформації (друкованих виданнях) про відкриття виконавчого провадження, а також викликів боржника до державного виконавця, як на підтвердження обізнаності ОСОБА_1 про наявність виконавчого провадження та злісного ухилення боржника від зобов`язань за вказаним судовим наказом, оскільки надана постанова про відкриття виконавчого провадження не є належним та допустимим доказом у справі про обізнаність боржника про здійснення примусового виконання рішення на примусовому виконанні.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні відомості про ухилення боржника від сплати боргу, про привід боржника, відсутні докази, які підтверджували б вичерпність заходів, вжитих державним виконавцем щодо встановлення місця знаходження боржника, також державним виконавцем не надано доказів здійснення запитів до органів: Державної реєстраційної служби України, банків, державної казначейської служби України, державного агентства земельних ресурсів, нотаріату, тощо.

Також, у матеріалах подання відсутні будь-які докази, щодо перевірки виконавцем відомостей стосовно перебування боржника в закладах охорони здоров`я, кримінально-виконавчих установах, що має значення для вирішення питання про оголошення у розшук боржника.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що приватний виконавець не подав до суду достатніх і достовірних доказів про відсутність відомостей щодо місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також доказів, які підтверджували б вичерпність заходів, вжитих приватним виконавцем щодо встановлення місця знаходження боржника, хоча це є його обов`язком, що може призвести до безпідставного оголошення розшуку ОСОБА_1 , чим будуть порушені її права.

Між тим, слід зазначити, що відмовляючи у задоволенні подання, суд виходить також з того, що розшук боржника є суттєвим втручанням у приватне життя особи у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, і тому має бути легітимним, виправданим та пропорційним цілям, які мали бути досягнуті. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), висловлену у п. 33 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України», за яким будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що в задоволенні подання про оголошення розшуку боржника слід відмовити.

Разом з цим, суд звертає увагу, що відмова у задоволенні подання про оголошення у розшук боржника не перешкоджає повторному зверненню приватного виконавця до суду з аналогічним поданням у випадку доведеності ним необхідності оголошення останнього у розшук.

На підставі викладеного, керуючись ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 77, 80, 438 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгеніївни про оголошення у розшук боржника ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому цієї ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. О. Хацько