ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5398/22 Справа № 175/2732/21 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Барильської А. П.,

суддів: Деркач Н. М., Куценко Т. Р.,

секретар судового засідання Астатурян А. В.,

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Управління Державної казначейської служби України в Дніпровському району Дніпропетровської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу Управління Державної Казначейської служби України в Дніпровському району Дніпропетровської області на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Управління Державної казначейської служби України в Дніпровському району Дніпропетровської області про стягнення матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Управління Державної казначейської служби України в Дніпровському району Дніпропетровської області про стягнення матеріальної шкоди., та просив суд стягнути з державного бюджету України на його користь заподіяну матеріальну шкоду у сумі 13 606,04 гривень.

В обґрунтування позов, ОСОБА_1 зазначив, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року у справі №160/12186/20, яка на даний час набрала законної сили, визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення виконавчого збору від 18.06.2018 року ВП N° 55514756.

Під час здійснення вищезазначеного виконавчого провадження ОСОБА_1 була заподіяна матеріальна шкода, а саме проводилися відрахування з пенсії останнього за період з 01.03.2019 року по 31.01.2021 року. Сума цих відрахувань не перевищувала 20%, що передбачено статтею 50 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» і склала загалом 13606 (тринадцять тисяч шістсот шість) гривень 04 копійки. Так як вищезазначеним рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду зазначені стягнення визнані незаконними, ОСОБА_1 . Просив суд стягнути з державного бюджету України на його користь заподіяну матеріальну шкоду у сумі 13 606,04 гривень.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2022 року позов ОСОБА_2 . Задоволений. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_1 , в якості відшкодування майнової шкоди, грошову суму у розмірі 13 606,04 грн.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.04.2022 року відмовлено Управлінню Державної казначейської служби України в Дніпровському району Дніпропетровської області у перегляді заочного рішення.

В апеляційній скарзі Управлінням Державної казначейської служби України в Дніпровському району Дніпропетровської області, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що державним виконавцем було правомірно та в межах Закону України Про виконавче провадження стягнуто суму виконавчого збору. Повернення коштів, які помилково або надміру зараховані до державного та місцевого бюджетів здійснюється на підставі Порядку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013 року. Так, після винесення рішення та набрання ним законної сили, у разі подання заяви з документами, зазначеними у Порядку, органами Казначейства буде здійснено повернення коштів.

При цьому, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів є Державна казначейська служба України, а територіальним органом останнього є Управлінням Державної казначейської служби України в Дніпровському району Дніпропетровської області, і вони є окремими юридичними особами. Відповідно до покладених завдань саме Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Рішенням суду першої інстанції зобов`язано саме Державну казначейську службу України здійснити стягнення коштів на користь позивача, тобто зобов`язано сторону, яка не брала участь у розгляді справи, що унеможливило останньою скористатися своїми процесуальними правами, встановленими ст. 91 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Тому ОСОБА_1 просив відмовити у задоволені апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року у справі № 160/12186/20, яке набрало законної сили, визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення виконавчого збору від 18.06.2018 року ВП № 55514756. Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження від 18.06.2018 року ВП № 56631121. ( а.с.4-6).

За повідомленням відділу методології та звітності з виплати пенсій Управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області від 05.04.2021 року, згідно постанови державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції (м. Дніпро) від 12.02.2019 року ВП № 56631121 проводилися відрахування з пенсії ОСОБА_1 за період з 01.03.2019 по 31.01.2021 року, перераховано 13606, 04 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з наявності для цього правових підстав.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів такого захисту, відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, є відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним Кодексом і відповідними законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала

Статтею 19 Конституції Україн передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання.

Примусове виконання рішень судів та інших юрисдикційних органів законом покладено на державну виконавчу службу. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) закріплені у Законі України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих із боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

За змістом частин другої-третьої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих із боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавцята посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадовихосіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 оскаржив постанови державного виконавця та рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року у справі № 160/12186/20 визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення виконавчого збору від 18.06.2018 року ВП №55514756, визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження від 18.06.2018 року ВП № 56631121, за якими у період часу з 01.03.2019 року по 31.01.2021 року з ОСОБА_1 стягнуто з пенсійних виплат 13606,04 гривень.

Згідно правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 23.12.2019 року у справі №752/4100/17, від 26.12.2019 року у справі №646/7744/17, збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 25.10.2005 року у справі №32/421.

Однак, стягнуту з позивача суму на сплату виконавчого збору не можна визнати матеріальними збитками.

Органи Державної казначейської служби України у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства фінансів України та зобов?язані ліяти лище на підставі та в межах повноважень, що передбачені діючим законодавством України.

При цьому, повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів здійснюється на підставі Порядк,у затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013 року.

Згідно п.5 Порядку, повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетівповернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету складається платником у довільній формі з обов?язковим зазначенням такої інформації: причина повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб?єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім?я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи у готівковій формі.

Таким чином після винесення рішення та набрання рішенням законної сили, y pai подання заяви з документами зазначеними у Порядку, органами казначейства буде здійснено повернення помилково стягнутого виконавчого збору.

На підставі зазначеного, доводи апеляційної скарги у частині того, що повернення помилково стягнутих коштів здійснюється на підставі вищезазначеного Порядку, заслуговують на увагу.

Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до компетентного органу з метою отримання подання щодо повернення коштів виконавчого збору, та на виконання вимог чинного законодавства, звернення до органу Казначейства за формою згідно з Порядком №787 від 03.09.2013 року.

Таким чином, неправомірне стягнення виконавчого збору не може напряму ототожнюватися із завданням позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів за встановленою Законом України процедурою, а тому неправомірно стягнутий з позивача виконавчий збір не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23.12.2019 року у справі №752/4100/17.

Так як матеріали справи не містять документів на підтвердження звернення ОСОБА_1 до відповідних органів з поданням на повернення стягнутих коштів, колегія суддів вважає, що даний позов подано передчасно.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежного відповідача не заслуговують на увагу, оскільки при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦК України, і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від від 23.12.2019 року у справі №752/4100/17,

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Управління Державної Казначейської служби України в Дніпровському району Дніпропетровської області підлягає частковому задоволенню, заочне рішення суду скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Державної Казначейської служби України в Дніпровському району Дніпропетровської області - задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.01.2022 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Управління Державної казначейської служби України в Дніпровському району Дніпропетровської області про стягнення матеріальної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 08 листопада 2022 року.

Головуючий: суддя А. П. Барильська

Судді: Н. М. Деркач

Т. Р. Куценко