Справа № 755/5599/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Марфіної Н.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «ФТИЗІАТРІЯ» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

у с т а н о в и в :

06.07.2022 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у якому просить визнати протиправним та скасувати наказ відповідача №15 від 24.03.2022 «Про призупинення дії трудових договорів на період дії воєнного стану на території України» в частині призупинення дії трудового договору з позивачкою, зобов`язати відповідача поновити дію трудового договору з позивачкою шляхом допуску її до роботи на посаді лікаря фтизіатра дитячої амбулаторної частини Дарницького підрозділу КНП «ФТИЗІАТРІЯ» ВО КМР (КМДА) та стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивачка з 22.03.2021 і на даний час працює на посаді лікаря-фтизіатра дитячого Дарницького підрозділу КНП «ФТИЗІАТРІЯ» ВО КМР (КМДА). 24 лютого 2022 року почалася повномасштабна війна росії проти України. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні було введено воєнний стан. Близько 5-ї ранку росія завдала численних ракетних ударів по м. Києву, в тому числі по лівому берегу міста. Позивачка із сім`єю проживає в м. Києві в районі підприємств критичної інфраструктури (Дарницький вокзал, Дарницька ТЕЦ). Дані об`єкти в будь-який момент могли стати ціллю бомбардувань. У будинку, де проживає позивач з сім`єю, немає безпечних місць для укриття від бомбардування. Оскільки позивач та її сім`я перебували у великій небезпеці ними було прийнято рішення переїхати до більш безпечного місця - Фастівського району Київської області. Позивачці потрібно було перевести чоловіка, який є інвалідом, має хронічне серцеве захворювання та потребує лікарського нагляду, а також племінницю, хвору на цукровий діабет. Згідно трудового законодавства та роз`яснень Міністерства економіки України, відсутність працівника на роботі у зв`язку з бойовими діями не може бути кваліфікована як прогул без поважної причини. При першій можливості засобами телефонного зв`язку позивач повідомила керівництво КНП «ФТИЗІАТРІЯ» про своє місце перебування та про неможливість повернутися до міста Києва через розбиті мости, перекриті дороги та активні бойові дії. Проте, жодних пропозицій щодо оформлення відпустки чи дистанційної роботи позивачу надано не було. З 24.02.2022 по 24.03.2022 ніяких наказів щодо організації роботи керівництвом КНП «ФТИЗІАТРІЯ» видано не було. 14.03.2022 засобом електронового зв`язку, позивачем було надіслано керівнику підрозділу письмово оформлену заяву. У даній заяві позивач просила розглянути можливість надання їй відпустки за власний рахунок до кінця березня або оформлення простою. В заяві було пояснення обставин неможливості прибути на робоче місце. Також, у даній заяві позивач повідомила про виконання нею роботи дистанційно (ст. 60-2 КЗпП України), а саме: консультування пацієнтів засобами телефонного зв`язку, пошук для них необхідних ліків. Однак, дану заяву відповідачем розглянуто не було. Водночас, 29.03.2022, засобом електронного зв`язку відповідачем позивача було повідомлено, що з 25.03.2022 договір із нею, та деякими іншими медичними працівниками, було призупинено згідно Наказу КНП «ФТИЗІАТРІЯ» №15 від 24.03.2022 «Про призупинення дії трудових договорів на період дії воєнного стану на території України». Позивачка посилається на положення ст. 43 Конституції України, а також зазначає, що однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, та сприяння у збережені роботи. Як вбачається з тексту вказаного наказу призупинення дії трудових договорів вчинено відповідачем на підставі ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», однак обов`язковою умовою для призупинення дії трудового договору є не лише військова агресія проти України, а також абсолютна неможливість надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи. Тобто, наказ про призупинення дії трудового договору має містити підставу (заява працівника) або причини неможливості надання роботи роботодавцем працівнику (бойові дії, перебування у зоні бойових дій, пошкодження виробничих потужностей/офісу, відсутність замовлень, зупинка виробництва тощо). При цьому, наказ не містить жодних посилань на обставини щодо неможливості КНП «ФТИЗІАТРІЯ» забезпечити медпрацівників, з якими зупиняється дія трудового договору, в тому числі і позивача, роботою та/або неможливість відповідних медпрацівників виконувати відповідну роботу. Натомість необґрунтоване та безпідставне звільнення медичних працівників ставить під загрозу контроль епідеміологічної ситуації у м. Києві та у країні по захворюваності на туберкульоз. Позивачка є лікарем вищої категорії та весь час з початку військової агресії і до цього часу нею, як лікарем, робота виконувалася дистанційно, оскільки пацієнти, які в неї обслуговувалися продовжують лікуватися в неї: вона постійно на зв`язку із своїми пацієнтами, надає консультації, коригує лікування тощо. Позивачка зазначає, що викладені вище факти спростовують обставини щодо неможливість надання роботодавцем відповідної роботи позивачу та неможливість виконання її працівником - позивачем. 01.04.2022 позивач вийшла на роботу та відразу написала заяву про поновлення трудового договору з 25.04.2022, однак до цього часу її заява не розглянута. Крім того, в наказі обов`язково має бути вказано умови оплати праці - зі збереженням заробітної плати або без збереження заробітної плати, та умови відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат на час призупинення дії трудового договору. Натомість, наказ не містить умов оплати праці і наразі у чинному законодавстві України відсутній будь-який механізм відповідної компенсації працівникові заробітної плати, гарантійних компенсаційних виплат, на час призупинення дії трудового договору. Позивач вважає, що оспорюваний наказ є протиправним, оскільки в ньому відсутні належні правові підстави застосування роботодавцем положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» щодо призупинення дії трудового договору з позивачем, а саме: неможливість надання роботодавцем та неможливість виконання працівником відповідної роботи. Обставини неможливості надання роботодавцем відповідної роботи та виконання її працівником, спростовуються самим характером виконуваної позивачем роботи за фахом, а саме: надання лікарських послуг пацієнтам-хворим на туберкульоз дітям, які продовжують лікування у КНП «ФТИЗІАТРІЯ». Також в оскаржуваному наказі міститься посилання на неіснуючий Указ Президента України від 24.02.2022 №67/2022, оскільки воєнний стан в Україні було введено Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022. Посилаючись на положення ст.ст. 43, 48 Конституції України позивачка зазначає, що в порушення вказаних конституційних норм оскаржуваним наказом її було позбавлено не лише права на працю, а також права на достатній життєвий рівень. Позивач не отримує з моменту прийняття даного наказу заробітної плати. Тобто, в порушення конституційних норм, позивач позбавлений права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Позивачка вказує, що в даному випадку, призупинення дії трудового договору з лікарем вищої категорії, по суті відсторонення його від здійснення його трудової діяльності - надання медичної допомоги людям, у країні де йде повномасштабна війна, є вкрай недоцільним. Позивач вважає, що призупиняючи дію трудового договору з лікарем вищої категорії роботодавець мав за мету - економію коштів за рахунок невиплати заробітної плати, однак не можна співставити врятоване життя людини з економією коштів. Позивач зазначає, що попри неправомірність оскаржуваного наказу, даний наказ також є недоцільним з правової точки зору, оскільки цілі які відповідач намагався досягнути його прийняттям є неспіврозмірними із шкодою, яку може нанести оскаржуваний наказ суспільним інтересам України, адже кожний непрацюючий медик - це втрачені життя людей. Посилаючись на положення ч. 2 ст. 235 КЗпП України позивачка вказує, що саме ця норма має бути застосована до спірних правовідносин за аналогією закону. У постанові Верховного Суду від 25.07.2018 року у справі №552/3404/17 зазначено, що: «...вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати та відповідно отримувати заробітну плату…» Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.04.2020 року №815/5976/14 зазначив, що: «…виплата за вимушений прогул є заробітною платою, тому вона обчислюється саме у прив`язці до часу такого стану працівника, коли він вимушений був (не з його вини) не виконувати свою трудову функцію…». Позивач позбавлений можливості працювати з моменту прийняття відповідачем протиправного наказу про призупинення з ним трудового договору та незаконного відсторонення від роботи і до моменту прийняття рішення про скасування відповідного наказу, поновлення трудових відносин та допуску позивача до роботи. Відповідно до постанови Верховного Суду у справі №712/3841/17 від 21.08.2019 року: «якщо буде встановлено порушення ст. 46 КЗпП України, де роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП України). Відповідно до довідки про заробітну плату від 27.06.2022 №12, заробітна плата позивача за 2 місяці до призупинення дії договору з ним становила 52093,58 грн. Враховуючи норми чинного законодавства та правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у справі №712/3841/17 від 21.08.2020 року, якщо відповідач порушив вимоги 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та протиправно призупинив дію трудового договору з позивачем, відсторонив його від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позивач вказує, що у даному випадку має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Посилаючись на положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України позивачка зазначає, що нею не порушений строк звернення до суду за вирішенням спору, оскільки про існування оспорюваного наказу вона дізналась 29.03.2022 року і відповідно тримісячний строк завершується 30.06.2022 року. Тобто, позов подано з дотриманням тримісячного строку звернення до суду для вирішення трудового спору.

Ухвалою суду від 21.07.2022 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.

25.08.2022 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що 15.03.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набув чинності 24 березня 2022 року, та який не містить жодних обмежень щодо категорії працівників, з якими можна призупинити дію трудового договору. Таким чином, можливо призупинити дію договору із вразливими категоріями працівників. Призупинення - це не звільнення та/або відсторонення від роботи, воно не припиняє трудових відносин. Положення Закону №2136-ІХ, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Відповідач посилається на зміст власного Статуту та зазначає, що відповідно до структури підприємства, затвердженої наказом відповідача №13/3 від 28.02.2022 «Про внесення змін у штатний розпис КНП «ФТИЗІАТРІЯ», відповідач має три структурних підрозділи, а саме Гостомельський підрозділ, Дарницький підрозділ, де працює позивачка, та Оболонський підрозділ. Під час здійснення некомерційної господарської діяльності підприємства для раціонального використання, розподілу матеріально-технічних, фінансових, трудових та інших видів ресурсів адміністрація підприємства повинна враховувати інтереси всіх структурних підрозділів, які є взаємопов`язані між собою. 24.02.2022 року відповідач на виконання наказу МОЗ України від 24.02.2022 №374 «Про затвердження Тимчасових заходів у закладах охорони здоров`я з метою забезпечення їх готовності для надання медичної допомоги постраждалим внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України» видав наказ №13 «Про забезпечення безперервності надання медичної допомоги», згідно якого, зокрема, тимчасово припинено планову госпіталізацію пацієнтів до стаціонарних відділень КНП «ФТИЗІАТРІЯ» та призупинено роботу Оболонського підрозділу КНП «ФТИЗІАТРІЯ». Відповідно до пункту 1 наказу МОЗ України від 04.03.2022 №414 «Про облік та табелювання медичних працівників, які надають медичну допомогу поза основним місцем роботи в період воєнного стану на території України», з метою забезпечення належного обліку та табелювання медичних працівників, керівникам закладів охорони здоров`я в період дії воєнного стану: створити персональні списки медичних працівників підпорядкованих закладів охорони здоров`я, які відсутні на робочих місцях з поважних причин (відпустка, призов на військову службу, відрядження і т.д.) та з причин, які не передбачені чинним законодавством України (виїзд за межі адміністративної території або за межі України тощо). На виконання цього наказу, 05.03.2022 відповідачем виданий наказ №53-к «Про персональні списки медичних працівників КНП «ФТИЗІАТРІЯ», згідно якого затверджено персональні списки медпрацівників, які знаходяться за межами міста Києва або України, до яких увійшла й позивачка. 09.03.2022 відповідачем виданий наказ №54-к «Про облік та табелювання медичних працівників, в період воєнного стану на території України», який визначає організацію обліку та табелювання медичних працівників на підприємстві. Таким чином, адміністрацією підприємства в перші дні ведення воєнного стану вчинялись заходи щодо управління підприємством, що спростовує доводи позивачки, що з 24.02.2022 по 24.03.2022 ніяких наказів щодо організації роботи керівництвом видано не було. Відповідач вказує, що можливо, якщо б позивачка перебувала на роботі, то їй були б відомі дані обставини. Паралельно, в наслідок військової агресії російської федерації проти України, Гостомельський підрозділ був частково пошкоджений через попадання до нього ворожих снарядів, що унеможливило його роботу. Дані обставини підтверджуються письмовими доказами. У зв`язку з цим, адміністрація КНП «ФТИЗІАТРІЯ» була змушена здійснювати заходи щодо переведення та забезпечення роботою працівників структурних підрозділів, роботу яких було вимушено тимчасове призупинено. Таким чином, на момент винесення оскаржуваного наказу на підприємстві призупинена робота Оболонського та Гостомельського підрозділів через військову агресію російської федерації проти України. Відповідач згідно положень Закону України «Про критичну інфраструктуру» відноситься до об`єктів критичної інфраструктури, які під час введення воєнного стану повинні функціонувати, а їх працівники працювати. Основною функцією підприємства є забезпечення потреб населення в наданні вторинної (спеціалізованої) медичної допомоги. Проте, деяка частина персоналу відповідача, в тому числі й позивачка, даний факт проігнорували, покинули свої робочі місця та не виходили на роботу (або не могли вийти на роботу) довгий час. Не зважаючи на це, відповідач був вимушений раціонально використовувати та перерозподілити ресурси підприємства, забезпечити роботою персонал всіх структурних підрозділів, який попри страх залишився та продовжував працювати. Всі вище зазначені обставини, які відбулися незалежно від волі й бажання підприємства, а також обставини, які могли поставити під загрозу життя чи нормальні умови праці персоналу, що виключає можливість виконання частини виробничих завдань та функцій підприємства, вимусили відповідача прийняти наказ №15 від 24.03.2022 року «Про призупинення дії трудових договорів на період дії воєнного стану на території України», оскільки на момент прийняття наказу через військову агресією проти України призупинена робота Оболонського та Гостомельського підрозділів, а позивачка не мала змоги виконувати роботу, оскільки виїхала за межі Києва. Закон України №2136-ІХ не містить жодних вимог до такого наказу, а відтак, обов`язок відповідача вказати в оскаржуваному наказі підставу (заяву працівника) або причини неможливості надання роботи відсутній. Таке саме стосується і думки позивачки про те, що відповідач був зобов`язаний пропонувати оформлення відпустки чи дистанційної роботи. В пункті 3 оскаржуваного наказу згідно ст. 13 Закону України №2136-ІХ передбачено, що відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України, в порядку та строки, передбачені чинним законодавством. Таким чином, спростовується посилання позивачки, що оскаржуваний наказ не містить умов оплати праці. У цьому контексті відповідач посилається також на положення ст. 15 Закону України №2136-ІХ в редакції від 01.07.2022 року. Також відповідач вказує, що в оспорюваному наказі помилково зазначено невірний номер Указу Президента України, однак це не впливає на його законність. Позивачка дійсно звернулась із заявою від 01.03.2022 року та просила розглянути можливість оформлення їй простою або відпустки без збереження заробітної плати на березень. Згідно Наказу відповідача від 01.03.2022 №51-к, позивачці надано відпустку без збереження заробітної плати терміном 15 календарних днів з 01.03.2022 по 15.03.2022. Вказана обставина також підтверджується табелем обліку використання робочого часу на березень. З 17.03.2022 позивачка табелюється як вже «НЗ». 01.04.2022 відповідачем видається наказ №16 «Про надання медичної допомоги», за яким з 01.04.2022 року лікарям-фтизіатрам дитячим надавати допомогу дитячому та дорослому населенню, а лікарям-фтизіатрам надавати медичну допомогу дорослому та дитячому населенню. Таким чином, лікарі-фтизіатри забезпечували і можуть забезпечувати надання медичної допомоги дитячому населенню, а тому посилання позивачки, що відповідачем не надається медична допомога дітям нічим не підтверджена. Відповідач вважає, що наказ №15 від 24.03.2022 року «Про призупинення дії трудових договорів на період дії воєнного стану на території України» виданий в порядку та спосіб, що передбачений чинним законодавством, а його видання було зумовлено обставинами, які виникли через військову агресію російської федерації проти України. Окрім цього, відповідач вважає, що в основній позовній вимозі слід відмовити, а тому немає підстав для поновлення та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, оскільки вини відповідача в цьому немає і вона не доведена.

01.09.2022 року до суду надійшла відповідь позивача зі змісту якої вбачається, що позивач підтримує раніше заявлені позовні вимоги в повному обсязі та додатково зазначає, що спеціальна норма ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Отже, роботодавець має перебувати в таких обставинах коли він не може надати роботу працівнику, а працівник не може виконати роботу. Лише наявність правової норми яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою, мають для сторін наступити відповідні наслідки за обставинами, що передбачає така норма права, а саме: неможливість роботодавця надати роботу працівнику. Позивачка вказує, що не має жодного відношення до Оболонського та/або Гостомельського підрозділів, адже працює на посаді лікаря-фтизіатра дитячого Дарницького підрозділу КНП «ФТИЗІАТРІЯ», тому посилання відповідача на призупинення роботи Оболонського та Гостомельського підрозділів, як на підставу неможливості надання позивачу роботи, є необґрунтованим та безпідставним. Призупинення дії трудового договору можливе виключно із підстав передбачених ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Відсутність працівника на робочому місці не є підставою для призупинення дії трудового договору. Водночас, позивач була на робочому місці 24.02.2022. 25.02.2022 позивачем було прийнято рішення переїхати до більш безпечного Фастівського району Київської області. Їй потрібно було перевести чоловіка, який є інвалідом, має хронічне серцеве захворювання та потребує лікарського нагляду, та племінницю, хвору на цукровий діабет. Згідно трудового законодавства та роз`яснень Міністерства економіки України, відсутність працівника на роботі у зв`язку з бойовими діями не може бути кваліфікована як прогул без поважної причини. З 24.02.2022 по 24.03.2022 ніяких наказів щодо організації роботи керівництвом КНП «ФТИЗІАТРІЯ» доведено до відома позивача не було. Відповідачем надано до суду наказ про надання позивачу відпустки з 01.03.2022. Однак, є незрозумілою підстава прийняття даного наказу, оскільки відповідна заява про надання відпустки була подана позивачем відповідачу 14.03.2022 засобом електронного зв`язку. Тобто, 01.03.2022 дана заява була відсутня у відповідача, а тому прийняття відповідного наказу було неможливим. Дані обставини свідчать про фальшування відповідачем доказів. Крім того, позивач у заяві, яку було подано 01.03.2022, просила розглянути можливість надання їй відпустки за власний рахунок до кінця березня місяця або оформлення простою. Саме цим, було обумовлено її вихід на роботу 01.04.2022. Більше того, як вбачається із системи e-Hels, позивачка вела прийом пацієнтів онлайн. Вказане підтверджуються особистою сторінкою позивача в МІС Helsi, витяг ф.039/о (відомості відвідування пацієнтами)-розділ-медичні форми. Така сама форма заповнена власноруч і завірена підписом надана в статистику Дарницького підрозділу 01.04.2022 і знаходиться в установі. Установа не надає невідкладної допомоги, а надання планової спеціалізованої допомоги в амбулаторних умовах дитячому населенню при відсутності укриття в установі при високій загрозі ракетних ударів (увесь березень) - це свідоме залишення в небезпеці як пацієнтів так і персоналу. Тим більше, що п. 2.12 посадової інструкції передбачає надання допомоги дистанційно, а також відповідний функціонал присутній у МІС Helsi. Для позивача є незрозумілою позиція відповідача щодо вибіркового зупинення дії трудового договору із окремими працівниками з мотивів їх відсутності на робочому місці. Відсутність працівника на робочому місці без поважних причин є підставою для його звільнення за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважної причини, а не зупинення дії трудового договору на підставі ст. 13 Закону У країни «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Водночас, якщо відсутність працівника на робочому місці пов`язана з бойовими діями, то така відсутність є поважною. Призупинення роботи Оболонського та Гостомельського підрозділів КНП «ФТИЗІАТРІЯ» через військову агресію російської федерації, вказує, що саме працівники даних підрозділів не могли бути забезпечені роботою, а призупинення трудових договорів з працівниками Дарницького працюючого підрозділу, зокрема позивачем, та переведення на їх місце працівників Оболонського і Гостомельського підрозділів, робота яких призупинена, носить дискримінаційний характер по відношенню до працівників Дарницького працюючого підрозділу та необґрунтована жодними правовими обставинами та підставами. Крім того, щодо Наказу відповідача №16 від 01.04.2022 про надання лікарями-фтизіатрами медичної допомоги дитячому та дорослому населенню, позивачка зазначає, що прийняття даного рішення відповідачем, як мінімум знижує якість такої допомоги та є незрозумілим при достатній кількості відповідних фахівців, яких примусово усунули від виконання їх професійних обов`язків шляхом призупинення дії трудових договорів. Стосовно посилань відповідача на існування механізму компенсації умов оплати праці позивачка вказує, що наведена відповідачем редакція ст. 15 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» набрала чинності після подання позивачем позовної заяви. Більше того, внесення до закону відповідних змін не спростовує твердження позивача про неправомірність оскаржуваного наказу. Позивач не отримує з моменту прийняття даного наказу заробітної плати. Тобто, в порушення конституційних норм, позивач позбавлений права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

09.09.2022 року до суду надійшли письмові заперечення відповідача, у яких останній вказує, що сама позивачка, як у позові, так і у відповіді на відзив зазначає, що 25.02.2022 нею було прийнято рішення переїхати до більш безпечного місця - Фастівського району Київської області, де вона й перебувала на момент винесення оскаржуваного наказу. А відтак, тимчасово припинила виконання роботи за укладеним трудовим договором та не мала змоги її виконувати. Посилання позивачки та додавання до відповіді на відзив відомостей системи e-Heisi, як доказ того, що вона нібито вела прийом пацієнтів онлайн не може братися до уваги суду з наступних підстав. Позивачку не було уповноважено працювати дистанційно. Жодного відповідного наказу/рішення з цього приводу відповідачем на підприємстві не було видано. Крім того, зміст пункту 2.12 посадової інструкції, позивачка перекручує в розумінні того, що він начебто передбачає надання медичної допомоги дистанційно. Це не відповідає дійсності. Пункт 2.12 посадової інструкції позивачки зазначає, що позивачка забезпечує організацію та контроль за проведенням відео-ДОТ (при наявності технічних можливостей у пацієнта), тобто на позивачку покладається лише обов`язок забезпечити організацію та контроль, а здійснює відео-ДОТ (відео-ДОТ - це відео-контролювання лікування хворого на туберкульоз, наприклад прийом ліків) медична сестра, а не лікар. Крім пункту 2.12, посадова інструкція позивачки передбачає, ще й виконання 31 посадових обов`язків. Доступ до своєї сторінки в системи e-Helsi має безпосередньо лікар, тобто позивачка. Саме тільки вона може вносити відповідну інформацію, відомості. Проте, надані до відповіді на відзив відомості з системи e-Helsi, які були вчиненні нею особисто, без-будь якого відповідного уповноваження зі сторони підприємства можна розцінювати як перевищення виконання посадових обов`язків. Внесені позивачкою відомості до системи e-Helsi очевидно не відповідають дійсності. Зокрема, сама позивачка зазначає, що з 25.02.2022 перебувала за межами міста Києва та не виходила на роботу. Проте, надає суду завідомо сфальшовані дані про те, що мала в березні місяці 7 пацієнтів на прийомі у закладі. Тобто з цих даних вбачається, що позивачка повинна була перебувати у закладі і до неї на прийом прийшло 7 пацієнтів. Такі обставини, не відповідають дійсності. Далі, вбачається, що позивачка, перебуваючи за межами міста Києва здійснила особисто відвідування 2-х пацієнтів, які мешкають у місті Києві. Позивачка подає до суду взаємовиключні «докази» того, що нібито працювала дистанційно. За таких обставин відповідач вважає, що позивачка використовує факт, що є працівником критичної інфраструктури як їй зручно у власних інтересах, а не в інтересах країни чи суспільства. Інформація про те, що в Дарницькому підрозділі відсутнє укриття не відповідає дійсності. На підприємстві наявне приміщення, яке може використовуватись для укриття медичного персоналу, працівників, хворих та відвідувачів, як найпростіше укриття.

Робота всіх структурних підрозділів взаємопов`язана між собою, і у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, були частково переведені як пацієнти, так й медичні працівники інших підрозділів до Дарницького підрозділу. Призупинення дії трудових договорів з працівниками мали місце й в інших структурних підрозділах. Відповідно до статті 15 Закону України №2136-ІХ саме на Кабінет Міністрів України покладається обов`язок розробити/затвердити порядок визначення відшкодування працівникам та роботодавцям пов`язаних із трудовими відносинами грошових сум, втрачених внаслідок збройної агресії проти України, а не на відповідача. Відповідач вважає, що наказ №15 від 24.03.2022 року «Про призупинення дії трудових договорів на період дії воєнного стану на території України» виданий в порядку та спосіб, що передбачений чинним законодавством, а його видання було зумовлено обставинами, які виникли через військову агресію російської федерації проти України. Позивачка припинила виконання роботи за укладеним трудовим договором та не мала змоги її виконувати, а відповідач розподіляючи матеріально-технічні, фінансові, трудові та інші види ресурсів не мав змоги забезпечити позивачку роботою.

07.09.2022 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи у справі з яких вбачається, що третя особа не підтримує заявлений позов та просить відмовити у його задоволенні. Третя особа посилається на положення ч. 3 ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та зазначає, що відповідач мав право призупинити дію трудового договору з позивачем відповідно до вимог Закону, а відповідач мав можливість у встановленому законом порядку оскаржити неправомірний, на її думку, наказ відповідача про призупинення дії трудового договору, до Держпраці або до її територіального органу, однак позивач не скористався цією можливістю. Відповідач є самостійною юридичною особою, що веде господарську діяльність та самостійно відповідає за свої зобов`язання.

За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно і всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Першочергово суд зазначає, що виниклий спір підвідомчий місцевому суду, оскільки положення ч. 3 ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» щодо порядку оскарження наказу про призупинення дії трудового договору працівником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіального органу, набули чинності 19.07.2022 року, натомість із відповідним позовом позивачка звернулась до суду шляхом його направлення засобами поштового зв`язку 28.06.2022 року.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Стосовно зазначених у позові питань щодо строків звернення до суду з відповідним позовом суд зауважує, що згідно п. 1 Прикінцевих та перехідних положень КЗпП України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVІD-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, тому відповідні обґрунтування позову є вочевидь зайвими.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка працює у КНП «ФТИЗІАТРІЯ» з 22.03.2021 року на посаді лікаря-фтизіатра дитячого, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 16-17).

Позивачка є лікарем вищої категорії, що підтверджується копією посвідчення №730 (а.с. 18).

На аркуші справи 19 міститься роздруківка мобільного повідомлення наступного змісту: «Добрий день, ОСОБА_2 , не змогли виїхати (мости), написала заяву відправила ОСОБА_3 , вона роздрукує та передасть. Пацієнтів, з якими на зв`язку намагатимусь внести в Heisi».

За змістом наказу КНП «ФТИЗІАТРІЯ» №13 від 24.02.2022 року «Про забезпечення безперервності надання медичної допомоги» наказано: 1. Тимчасово припинити планову госпіталізацію пацієнтів до стаціонарних відділень КНП «ФТИЗІАТРІЯ». 2. Призупинити роботу Оболонського підрозділу КНП «ФТИЗІАТРІЯ». 3. В.о. завідувачки Оболонського підрозділу в термін до 01.03.2022 забезпечити: 3.1. Переведення пацієнтів, хворих на туберкульоз, до диспансерно-поліклінічного відділення КНП «ФТИЗІАТРІЯ». 3.2. Інформувати пацієнтів в доступний спосіб (оголошення в усіх доступних для пацієнтів місцях, за телефоном, допомогою інтернет ресурсів, та інше) щодо подальшого місця надання послуг та контактних телефонів. 3.3. Переведення медичних працівників, що мешкають на правому березі м. Києва, до закладу за адресою вул. Васильківська, 35, а мешкаючих на лівому березі, за адресою Харківське шосе, 121/3. 4. Завідувачці диспансерно-поліклінічним відділенням: 4.1. Забезпечити безперервність надання медичної допомоги хворим та туберкульоз Оболонського та Подільського районів. 4.2. Внести до графіка роботи і відповідно забезпечити облік робочого часу медичним працівникам Оболонського підрозділу. 5. В.о. завідувачці Дарницького підрозділу забезпечити виконання п. 3.2. цього наказу для медичних працівників, що проживають на лівому березі міста Києва (а.с. 73-74).

Відповідно до наказу КНП «ФТИЗІАТРІЯ» №13/3 від 28.02.2022 року «Про внесення змін у штатний розпис КНП «ФТИЗІАТРІЯ»», з метою оптимізації штатних посад, відповідно до ч. 3 ст. 64 ГК України та ст. 97 КЗпП України наказано внести у штатний розпис КНП «ФТИЗІАТРІЯ» від 01.03.2022 року такі зміни; зокрема, вивести зі штатного розпису 2,0 посади лікаря-фтизіатра, затвердити структуру КНП «ФТИЗІАТРІЯ» станом на 01.03.2022 року, ввести зміни до штатного розпису з 01.03.2022 року. В цілому зі штатного розпису виведено 6 різних посад (а.с. 68).

Згідно структури КНП «ФТИЗІАТРІЯ», затвердженої 28.02.2022 року амбулаторна частина Дарницького підрозділу підприємства склала 34,50 посади (а.с. 69-70).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії заяви позивачки на ім`я директора КНП «ФТИЗІАТРІЯ» від 01.03.2022 року, позивачка просила розглянути можливість оформлення простою або надати відпустку без збереження заробітної платні на березень місяць. Також позивачка зазначила, що на даний час не має змоги дістатись робочого місця (перебуває в сільській місцевості в Київській області на межі бойових дій), транспортне сполучення з м. Київ відсутнє, але весь час вона працює з пацієнтами дистанційно (а.с. 20, 107).

Згідно наказу КНП «ФТИЗІАТРІЯ» №51-к від 01.03.2022 року «Про надання відпустки без збереження заробітної плати», позивачці надано відпустку без збереження заробітної плати терміном 15 календарних днів з 01.03.2022 по 15.03.2022, за сімейними обставинами. Підстава: заява ОСОБА_1 (а.с. 108).

На підтвердження своїх посилань з приводу того, що заяву про надання відпустки насправді було подано не 01.03.2022 року, а 14.03.2022 року позивачка додала до своєї відповіді на відзив скрін-шот переписки з мобільного телефону (а.с. 136).

За змістом наказу КНП «ФТИЗІАТРІЯ» №53-к від 05.03.2022 року «Про персональні списки медичних працівників КНП «ФТИЗІАТРІЯ»» на виконання наказу МОЗ України №414 від 04.03.2022 року наказано затвердити персональні списки медпрацівників, які знаходяться за межами міста Києва або України, що були надані керівниками підрозділів та відділень КНП «ФТИЗІАТРІЯ» (Додаток 1) (а.с. 75).

У додатку 1 до вказаного вище наказу, під номером 5 наявне прізвище позивачки - лікаря-фтизіатра дитячого Дарницького підрозділу КНП «ФТИЗІАТРІЯ» (а.с. 76).

Згідно наказу №54-к від 09.03.2022 року «Про облік та табелювання медичних працівників, в період воєнного стану на території України» наказано: 1. Встановити, що на період дії воєнного стану КНП «ФТИЗІАТРІЯ» забезпечує безперебійне надання медичних послуг населенню. 2. Для забезпечення виконання завдань працівниками КНП «ФТИЗІАТРІЯ» на період воєнного стану, завідувачам підрозділів та завідувачам відділень: 1) підготувати графіки роботи працівників КНП «ФТИЗІАТРІЯ» на період воєнного стану; 2) запровадити журнали обліку робочого часу з визначенням відповідальної особи за ведення та місце зберігання; 3) забезпечити щоденний контроль та облік робочого часу працівників, залучених до надання медичної допомоги; 5) у разі відсутності працівників, які покинули свої робочі місця на території ведення бойових дій табелювати відсутність таких працівників умовним позначенням «НЗ» (відсутність з нез`ясованих причин) або «І» (інші причини неявки); 6) у разі повернення працівників до роботи, останні надають на ім`я директора КНП «ФТИЗІАТРІЯ» письмове пояснення про причини відсутності на робочому місці; 7) поважність причин відсутності працівників на робочому місці визначає виключно директор КНП «ФТИЗІАТРІЯ»; 8) після з`ясування обставин та виявлення, що причини були поважні, табель обліку використання робочого часу необхідно скорегувати (а.с. 77-78).

За змістом витягу з наказу КНП «ФТИЗІАТРІЯ» №15 від 24.03.2022 року «Про призупинення дії трудових договорів на період дії воєнного стану на території України», у зв`язку з військовою агресією проти України, керуючись Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №67/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», ст. 13 Закону України від 15.03.2022 року №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» наказано: 1. З 25 березня 2022 року призупинити дію трудових договорів з працівниками, які зазначені у Додатку №1 до цього наказу. 2. Призупинення дії трудових договорів не тягне за собою призупинення трудових відносин. 3. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час зупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України, в порядку та строки, передбачені чинним законодавством України. 4. Начальнику відділу кадрів, керівникам підрозділів та відділень вжити всіх можливих заходів щодо ознайомлення з цим наказом працівників, які зазначені в Додатку №1 до цього наказу, через засоби телекомунікаційного зв`язку (електронна пошта, WhatsApp, Telegram тощо). 5. Цей наказ діє протягом воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та втрачає чинність з моменту припинення та скасування воєнного стану. 6. Контроль за виконанням цього наказу покладаю на заступника директора з юридичних питань Асипенко Т.О.» (а.с. 22, 71).

У додатку №1 до вказаного наказу, під номером №2 наявне прізвище позивачки - ОСОБА_1 лікар-фтизіатр дитячий (а.с. 23, 72).

Позивачка на підтвердження наявності у неї можливості працювати у дистанційному порядку надала суду викопіювання з електронної системи, згідно якої 14-15 березня 2022 року вона мала 7 відвідувань дітей, три телефонні консультації дітей, та 2 відвідування дітей вдома (а.с. 137-138).

01.04.2022 року позивачка звернулась до директора КНП «ФТИЗІАТРІЯ» із заявою в якій просила поновити дію трудового договору з 25.04.2022 року по завершенню дії чинного Указу Президента України №67/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (з частковою зміною статті 1) (а.с. 21).

27.04.2022 року позивачка звернулась до директора КНП «ФТИЗІАТРІЯ» із заявою, у якій просила надати відповідь на раніше подану нею заяву (а.с. 109).

Згідно відповіді КНП «ФТИЗІАТРІЯ» від 05.05.2022 року адміністрація установи роз`яснила позивачці, що дія трудового договору із нею призупинена з 25.03.2022 року на період дії воєнного стану на території України (а.с. 110).

Із поданих стороною відповідача копій табелів обліку робочого часу вбачається, що з 01.03.2022 року по 15.03.2022 року позивачка табелювалась позначенням «НА» (відпустка без збереження заробітної плати за згодою сторін), з 17.03.2022 року по 24.03.2022 року табелювалась «НЗ» (нез`ясовані причини), а з 25.03.2022 року табелюється позначенням «І» (інші причини) (а.с. 111-124).

Згідно довідки сільського старости Томашівської сільської ради Фастівського району Київської області №12-03/063 від 30.03.2022 року, позивачка дійсно проживає без реєстрації, з 01.03.2022 року в АДРЕСА_1 (а.с. 135).

За змістом посадової інструкції позивача від 22.03.2021 року: 1.6. На момент прийняття на роботу працівникові визначено робоче місце за адресою: АДРЕСА_2 ; 2.12. Забезпечує організацію та контроль за проведенням відео-ДОТ (при наявності технічних можливостей пацієнта); 2.16. Здійснює введення обліково-звітної документації, введення даних до електронних систем передбачених чинним законодавством (Etb-manager, E-Helth, МІС-ВІЛ та інші); 2.28 Дотримується правил внутрішнього трудового розпорядку закладу, техніки безпеки (в тому числі протипожежної), охорони праці, протиепідемічного режиму, вимог інфекційного контролю в протитуберкульозних закладах. В цілому посадова інструкція містить 32 обов`язки лікаря-фтизіатра дитячого (а.с. 48-53).

Згідно п.п. 2.1., 3.1., 3.11., 3.12., 4.5., 7.9. Статуту відповідача: підприємство створене з метою забезпечення потреб населення в наданні вторинної (спеціалізованої) медичної допомоги; підприємство є юридичною особою публічного права; підприємство має право організовувати свою діяльність щодо забезпечення виконання договору про медичне обслуговування населення, здійснювати розподіл фінансових і майнових ресурсів між своїми підрозділами; підприємство зобов`язане надавати своєчасно та якісно медичну допомогу, здійснювати цільове та ефективне використання і збереження закріпленого за ним майна та бюджетних коштів, створювати належні умови для високопродуктивної праці, забезпечувати додержання законодавства про працю, загальнообов`язкового державного соціального страхування, правил та норм охорони праці, техніки безпеки; директор підприємства організовує його господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання підприємством завдань, передбачених законодавством, цим Статутом, відповідає за виконання покладених на підприємство завдань та функцій, дотримання вимог законодавства з питань охорони праці, санітарно-гігієнічних та протипожежних норм і правил, створення належних умов праці, спрямовує і координує заходи, що належать до компетенції підприємства, затверджує плани роботи Підприємства та його структурних підрозділів, затверджує режим роботи Підприємства та його структурних підрозділів за поданням їх керівників, організовує контроль за виконанням планів та дотримання графіків роботи підрозділів Підприємства, визначає та затверджує організаційну структуру Підприємства, посадові та робочі інструкції працівників, положення про структурні підрозділи, положення про преміювання, інші положення та порядки, що мають системний характер, граничну чисельність працівників і штатний розпис; працівники підприємства провадять свою діяльність відповідно до Статуту, колективного договору та посадових інструкцій, правил внутрішнього трудового розпорядку згідно із законодавством України (а.с. 54-67).

Згідно наказу КНП «ФТИЗІАТРІЯ» №58-к від 25.03.2022 року «Про переведення працівників» переведено з 01.04.2022 року працівників Гостомельського підрозділу КНП «ФТИЗІАТРІЯ» на роботу до Дарницького підрозділу КНП «ФТИЗІАТРІЯ», однак всі ці працівники не є лікарями. І лише ОСОБА_4 , в.о. завідувачку Гостомельським підрозділом КНП «ФТИЗІАТРІЯ» переведено на посаду лікаря-фтизіатра диспансерно-поліклінічним відділенням КНП «ФТИЗІАТРІЯ» (а.с. 103-105).

За змістом наказу КНП «ФТИЗІАТРІЯ» №16 від 01.04.2022 року «Про надання медичної допомоги» наказано: 1. З 01.04.2022 року лікарям-фтизіатрам дитячим надавати медичну допомогу дитячому та дорослому населенню. 2. З 01.04.2022 року лікарям-фтизіатрам надавати медичну допомогу дорослому та дитячому населенню (а.с. 106).

Згідно акту обстеження будівлі від 12.07.2022 року, цокольне приміщення площею 32,0 кв.м. розміщене на першому поверсі за адресою: АДРЕСА_2 , може використовуватись для укриття медичного персоналу, працівників, хворих та відвідувачів, як найпростіше укриття (а.с. 155).

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач долучив до свого відзиву на позовну заяву документи, які підтверджують руйнування приміщень Гостомельського підрозділу КНП «ФТИЗІАТРІЯ» під час активних бойових дій, які датовані травнем-липнем 2022 року, зокрема, згідно звіту за результатами обстеження будівель від 07.07.2022 року технічний стан будівель КНП «ФТИЗІАТРІЯ» за адресою: м. Київ, Гостомельське шосе, 8 (літ. А-4, Ж, К, Б-3, Д, П, О-3) як об`єктів в цілому на сучасному етапі їх існування, визначено як непридатний до нормальної експлуатації (а.с. 79-102).

Згідно частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах "C.G. та інші проти Болгарії" ("C. G. and Others v. Bulgaria", заява № 1365/07, § 39), "Олександр Волков проти України" ("Oleksandr Volkov v. Ukraine", заява № 21722/11, § 170)).

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах "Кантоні проти Франції" ("Cantoni v. France", заява № 17862/91, § 31-32), "Вєренцов проти України" ("Vyerentsov v. Ukraine", заява № 20372/11, § 65)).

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю передбачені статтями 43-46 Конституції України.

Разом з тим, відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28,29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року, який набув чинності 24.03.2022 року (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин), цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" . На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно Прикінцевих положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Главу XIX "Прикінцеві положення" Кодексу законів про працю України (Відомості Верховної Ради УРСР, 1971 р., додаток до № 50, ст. 375) доповнити пунктом 2 такого змісту: "2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану". Цей Закон діє протягом воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану, крім частини третьої статті 13 цього Закону, яка втрачає чинність з моменту завершення виплати державою, що здійснює військову агресію проти України, відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам.

З огляду на вищевикладене, положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Відповідно до Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану.

Таким чином, Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Вирішуючи спір по суті, ураховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Першочергово суд зазначає, що не приймає до уваги посилання позивачки на наявність та можливість її дистанційної форми роботи (відповідно до ст. 60-2 КЗпП України), оскільки матеріали справи не містять жодних доказів про укладення з позивачкою трудового договору про дистанційну роботу або запровадження дистанційної роботи згідно наказу чи розпорядження роботодавця, а відповідач, в свою чергу, заперечує запровадження на підприємстві дистанційної роботи.

З огляду на кількість посадових обов`язків позивача, останньою жодним чином не доведено можливості їх повного виконання у дистанційному режимі, ураховуючи що серед них наявний і обов`язок позивачки здійснювати реанімаційні дії у невідкладних випадках. Трудова функція не може полягати у виконанні лише частини обов`язків, і консультування пацієнтів телефоном не свідчить про належне виконання працівником умов трудового договору в повному обсязі.

Разом з тим, як вбачається з аналізу положень частини 1 статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», право роботодавця на призупинення трудового договору настає за певних умов. Такими умовами призупинення трудового договору з працівником є абсолютна неможливість через збройну агресію: роботодавцем надати роботу, а працівником - виконувати її. До того ж побудова цієї норми закону вказує на те, що законодавець передбачив одночасне настання як неможливості роботодавцем надати роботу, так і неможливість виконувати цю роботу працівником.

Отже, спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. При цьому, роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, а працівник не може виконати роботу. Лише наявність правової норми яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права.

Тобто, з аналізу вищевказаних положень Закону вбачається, що законом надано право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, однак таке право роботодавця не є абсолютним. Головною умовою призупинення трудового договору з працівником, є абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника - виконувати її.

Міністерство економіки України розмістило на сайті міністерства коментар до Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", зокрема і коментар до статті 13 вказаного Закону. При цьому вважають, що у зв`язку з призупиненням дії трудового договору працівник звільняється від обов`язку виконувати роботу, визначену трудовим договором, а роботодавець звільняється від обов`язку забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи. Головною умовою для призупинення дії трудового договору є абсолютна неможливість надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин, а також виконання інших обов`язків, передбачених трудовим договором.

Щодо абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, то роботодавець має перебувати в таких обставинах коли він не може надати роботу працівнику, в свою чергу, працівник - не може виконати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору можуть свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Тому за умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору.

Суд дійшов висновку про відсутність належних доказів того, що станом на дату прийняття оспорюваного наказу позивачка перебувала у стані коли через збройну агресію росії проти України вона не могла виконувати роботу.

Особисто позивачка не була ініціатором призупинення із нею трудового договору, не зверталась до відповідача з питанням про те, що вона не може виконувати роботу через збройну агресію і тому слід призупинити із нею дію трудового договору, а у позові настоює на тому, що має можливість працювати.

Відповідне рішення про призупинення дії трудового договору ініціював та прийняв роботодавець.

Поряд із цим, з матеріалів справи вбачається, що 14.03.2022 року позивачка засобами електронного зв`язку звернулась до роботодавця з заявою датованою 01.03.2022 року, у якій просила розглянути питання можливості оформлення простою або надати їй відпустку без збереження заробітної плати на березень місяць.

За вказаною заявою позивача, відповідач видав наказ про надання відпустки без збереження заробітної плати терміном 15 календарних днів з 01.03.2022 року по 15.03.2022 року. При цьому, матеріали справи не містять жодних даних про те, яким чином зміст зазначеного наказу був доведений до відома позивачки, аби остання мала розуміння змісту рішення роботодавця та терміну її перебування у відпустці і мала можливість вирішення питання щодо необхідності її повернення на робоче місце по закінченню терміну відпустки.

Як вказує позивачка, що також підтверджується її заявою від 01.04.2022 року, остання з`явилась на робочому місці 01.04.2022 року, ураховуючи те, що у своїй заяві вона просила оформлення простою або надання відпуски на березень місяць.

Своїм наказом №53-к від 05.03.2022 року відповідач включив позивачку до списків медпрацівників, які знаходяться за межами м. Києва або України, хоча на час прийняття такого наказу, позивачка перебувала у відпустці, а згідно наказу МОЗ №414 від 04.03.2022 року наказано керівникам закладів охорони здоров`я в період дії воєнного стану створити персональні списки медичних працівників підпорядкованих закладів охорони здоров`я, які відсутні на робочих місяцях з поважних причин (відпустка, призов на військову службу, відрядження і т.д.) та з причин, які не передбачені чинним законодавством України (виїзд за межі адміністративної території або за межі України, тощо).

З наведеного слідує, що приймаючи оспорюваний наказ відповідач керувався відсутністю працівника на робочому місці, хоча така причина сама по собі не є підставою для призупинення дії трудового договору.

На переконання суду, роботодавець приймаючи за власною ініціативою рішення про призупинення дії трудового договору, ураховуючи необхідність встановлення для цього абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, мав напередодні прийняття оскаржуваного наказу впевнитись у тому, що працівник дійсно не може виконувати роботу, тобто у будь-який спосіб звернутись до працівника з таким питанням.

Натомість у даному випадку, відсутні докази, що позивачка взагалі знала про намір роботодавця призупинити дію трудового договору та обґрунтовано розраховувала, що її відсутність на робочому місці у березні місяці є погодженою із роботодавцем в зв`язку із поданням нею відповідної заяви.

Також суд вважає недоведеним і неможливість надання відповідачем роботи працівнику на час ухвалення спірного наказу.

З 19.07.2022 ст. 13 Закону 2136-IX викладено в новій (розширеній) редакції. Зокрема у ч. 1 даної статті дане більш розширене визначення поняттю призупинення дії трудового договору та вказано, що це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

У частині 2 даної статі вказано, що наказ про призупинення дії трудового договору повинен містити кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові інші персональні данні відповідних працівників.

Таким чином, законодавець прямо передбачив, що призупинення дії трудового договору може відбуватись не у відношення всього персоналу, а відносно конкретних працівників (наведених у відповідному переліку).

При цьому умовами такого призупинення на тлі російської військової агресії є неможливість надання та виконання певної роботи (в новій редакції ст. 13 Закону неможливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором).

Таким чином, суд вважає, що підставами для призупинення дії трудового договору відповідно до ст. 13 Закону 2136-IX може бути не лише абсолютна непрацездатність підприємства через його руйнування чи руйнування частини його інфраструктури, а й інші, викликані збройною агресією, фактичні чинники, які не дозволяють забезпечити конкретного працівника роботою, яку він виконував раніше (наприклад, скорочення замовлень чи обсягу послуг, які надаються підприємством).

Із матеріалів справи вбачається, що установа відповідача своєї діяльності не припиняла.

Як станом на час початку збройної агресії, так і станом на час винесення оскаржуваного наказу установа працювала та продовжує працювати.

Матеріалами справи дійсно підтверджені обставини змін в установі відповідача щодо призупинення роботи Оболонського підрозділу, пошкодження будівель Гостомельського підрозділу, перерозподіл функціонування підрозділів, затвердження нової штатної чисельності працівників, тощо.

Однак відповідач не надав відповідних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позивачем позовні вимоги і свідчили б про неможливість надання відповідачем роботи саме позивачу за її посадовими обов`язками, станом на час прийняття оспорюваного наказу.

Відповідачем не доведено неможливості надання роботи позивачу, адже установа працює, лікарі виконують свої функції, жодних даних про те, що установа зменшила свою територію обслуговування та кількість своїх пацієнтів, що пацієнти позивачки переведені для лікування іншими лікарями, що робоче місце позивачки знищене в результаті бойових дій чи передане в розпорядження іншого працівника тощо, матеріали справи не містять.

Із матеріалів справи об`єктивно вбачається, що у разі перебування позивачки на робочому місці на час вирішення питання про призупинення дії трудового договору, остання не була б включена до списку працівників з якими призупиняється дія трудового договору, що свідчить про наявність можливість роботодавця надати роботу цьому працівнику, натомість призупинення дії трудового договору не може бути прихованим покаранням.

У цій справі не доведено, що на час видання оспорюваного наказу, існували обставини, які виключали можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Тобто, що існувала абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника - виконувати її.

Також суд звертає увагу, що норма ст. 13 Закону 2136-IX передбачає призупинення дії трудового договору не само пособі - у зв`язку з військовою агресією проти України, а лише за умови виключення можливість надання та виконання роботи. Тому у наказі має зазначатися інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки.

Фактичними обставинами у наказі вказано лише «у зв`язку з військовою агресією проти України», натомість взагалі не вказано про виключення можливість надання роботодавцем роботи та виконання роботи працівником.

За наведених умов у даній справі встановлено наявність підстав для задоволення позову через недоведеність відповідачем передбачених законом підстав для призупинення з позивачем дії трудового договору і, як наслідок, для невиплати позивачеві заробітної плати, а тому з метою поновлення порушених прав останнього слід визнати протиправним та скасувати оскаржуваний наказ і стягнути неотриману за час дії цього наказу заробітну плату.

Оскільки суд вважає, що оспорюваний наказ про призупинення дії трудового договору в частині позивача є протиправним, а тому він підлягає скасуванню, відповідно підлягають до задоволення і вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача поновити дію трудового договору шляхом її допуску до роботи.

Відповідно до положень ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Водночас, під вимушеним прогулом розуміється час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Судом встановлено, що позивач дійсно перебував у вимушеному прогулі з вини роботодавця, адже оспорюваний наказ визнаний судом протиправним, а видання наказу про призупинення дії трудового договору призвело до невиплати заробітної плати позивачеві.

Згідно п. 1 розділу 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: л) інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до п. 2 розділу 2 вказаного вище Порядку, у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно наявної в матеріалах справи копії довідки про доходи від 27.06.2022 року, позивачу у лютому 2022 року нарахована заробітна плата в сумі 25000,00 грн., а в січні 2022 року - 27093,58 грн. (а.с. 24).

За змістом п. 5 розділу 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 розділу 5 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який має бути стягнений з відповідача на користь позивача є наступним:

- 52093,58 грн. (сума заробітної плати за січень та лютий 2022 року) : 39 (сума кількості робочих днів у січні та лютому 2022 року) = 1335,73 грн. (середньоденна заробітна плата);

- 163 (кількість робочих днів з 25.03.2022 року до день ухвалення рішення) х 1335,73 грн. (середньоденна заробітна плата) = 217723,99 грн. (середній заробіток за час вимушеного прогулу).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України та ураховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд здійснює розподіл судових витрат шляхом стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 2177,24 грн. (1% від задоволеної вимоги матеріального характеру) та 992,40 грн. (за вимогою немайнового характеру з урахуванням того, що вимога про зобов`язання вчинити дії є похідною вимогою). Всього до стягнення сума судового збору складає 3169,64 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 8, 43-46, 64, 129 Конституції України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», Законами України «Про правовий режим воєнного стану», «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», ст.ст. 21, 46, 60-2, 235 КЗпП України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «ФТИЗІАТРІЯ» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Наказ Комунального некомерційного підприємства «ФТИЗІАТРІЯ» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №15 від 24.03.2022 року «Про призупинення дії трудових договорів на період дії воєнного стану на території України» в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 - визнати протиправним та скасувати.

Зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «ФТИЗІАТРІЯ» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) поновити дію трудового договору з ОСОБА_1 шляхом допуску її до роботи на посаді лікаря фтизіатра дитячої амбулаторної частини Дарницького підрозділу Комунального некомерційного підприємства «ФТИЗІАТРІЯ» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «ФТИЗІАТРІЯ» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 217723 (двісті сімнадцять тисяч сімсот двадцять три) грн. 99 коп. з урахуванням обов`язкових податків та зборів.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «ФТИЗІАТРІЯ» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в дохід держави судовий збір у загальному розмірі 3169 (три тисячі сто шістдесят дев`ять) грн. 64 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення дії трудового договору та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Текст рішення складений 08.11.2022 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - Комунальне некомерційне підприємство «ФТИЗІАТРІЯ» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (м. Київ, вул. Васильківська, 35, );

Третя особа - Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ).

Суддя -