ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №522/1828/21

Апеляційне провадження № 22-ц/813/6301/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Ковтун Ю.І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви та відзивів на позов

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим в подальшому позовом до Держави Україна в особі Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України в особі відокремленого підрозділу Одеського Управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в якому просив стягнути з Держави Україна на його користь моральну шкоду.

Позовна заява мотивована тим, що 19 грудня 2019 року Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України відносно нього складено протокол про вчинення корупційного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП. Постановою Київського районного суду м.Одеси від 29 січня 2020 року його було визнано винним у вчиненні цього адміністративного порушення, накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. та стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 420 грн. Під час розгляду справи постановами Київського районного суду м.Одеси від 22 та 27 січня 2020 року він піддавався незаконному приводу до суду. Постановою Одеського апеляційного суду від 22 травня 2020 року постанову суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Посилався на те, що незаконним притягненням до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП та примусовими приводами до суду йому заподіяні страждання у вигляді психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, зміною встановленого укладу життя, пошуку засобів на свій захист тощо, завдало йому моральну шкоду.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду, яку він оцінив в розмірі 1 000 000 грн. (а.с.1-8,44 -52).

У відзивах на позов представники Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України та Державної казначейської служби України просили у позові відмовити, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог (а.с.99 -106, 128-133).

Зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 28 липня 2021 року у позові ОСОБА_1 відмовлено (а.с.193-198).

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги та відзиву на скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Доводи скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог, не врахував, що відповідно до п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення; що судом першої інстанції безпідставно врахував висновки Верховного Суду, які, з урахуванням встановлених у даній справі конкретних обставин,не підлягали застосуванню (а.с.206-213).

У відзиві на апеляційну скаргу Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів, просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін (а.с.220-234).

Позивач та представник Державної казначейської служби України про дату, час та місце судового засідання, призначеного на 01 листопада 2022 року, повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин не надавали, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представника Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, яка прийняла участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції, посилаючись на постанову Верховного Суду від 25 січня 2021 року (справа № 686/31698/19) дійшов висновку, що адміністративна справа, яка були порушена стосовно ОСОБА_1 закрита судом з процесуальних підстав, а отже відсутні підстави вважати, що діями відповідача позивачу була завдана моральна шкода. При цьому наявність певних недоліків у процесуальній діяльності працівників Управління ДВБ НП України сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 686/27885/19.

Що стосується незаконності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1ст.172-6 КУпАП та застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу, то в даному випадку позивач скористався правом на апеляційне оскарження постанови і в результаті розгляду справи Одеським апеляційним судом постановою від 22 травня 2020 року, скасовано постанову Київського районного суду м. Одеси від 29 січня 2020 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Таким чином, жодні заходи примусу зі сторони держави до ОСОБА_1 не застосовувалися.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Так, ст.23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст.1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загально-конституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: ст.56 Конституції України; ст.ст.1173-1176 ЦК України, Закон України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР).

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173,1174 цього Кодексу).

Так, ст.ст. 2,4 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі п.2 ч.1 ст.1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Встановлено, що 19 грудня 2019 року Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України відносно ОСОБА_1 складено протокол про вчинення корупційного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 29 січня 2020 року (справа №947/31721/19) ОСОБА_1 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн. та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн. (а.с.27 -33).

Під час розгляду справи ОСОБА_1 постановами Київського районного суду м.Одеси від 22 січня 2020 року та 27 січня 2020 року піддавався примусовому приводу (а.с.17 -18, 25 -26).

Постановою Одеського апеляційного суду від 22 травня 2020 року постанову Київського районного суду м.Одеса від 29 січня 2020 року скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с.56-61).

Тобто, у справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування в цьому разі здійснюється незалежно від вини.

Більш того відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Таким чином, закриття справи про адміністративне правопорушення відшкодування дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України та ст. 1 Закону № 266/94-ВР і не є у залежності від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу та, чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказані правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16, від 05 лютого 2020 року у справі №640/16169/17, від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст. 4 Закону №266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, вважаючи доведеним позивачем факт наявності моральної шкоди, що завдана йому провадженням у справі про адміністративне правопорушення та полягає у моральних переживаннях, фізичних стражданнях, порушенні нормальних життєвих стосунків.

Позивач ОСОБА_1 посилався на те, що у зв`язку із незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП йому заподіяні страждання у вигляді психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

При цьому він був змушений змінити встановлений уклад життя, відвідувати суди, шукати юридичні поради та засоби на свій захист, спілкуватися з чисельними юристами та адвокатами, переживати з приводу незаконного засудження за адміністративне правопорушення, якого він не скоював, слухати нарікання від близьких, приймати участь у сварках в сім`ї у зв`язку із засудженням, переживати за своє майбутнє, адже засудження виключало його подальшу роботу в органах МВС України.

При визначенні розміру компенсації моральної шкоди апеляційний суд виходив із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та врахував тривалість провадження у справі про адміністративне правопорушення, необхідність зміни нормального життєвого стану та витрачання часу на відновлення прав.

Зважаючи на доведеність факту, відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, те що відносно нього, в результаті незаконно складеного протоколу, двічі ухвалювалося судове рішення про примусовий привід, враховуючи вимоги розумності, добросовісності, виваженості, справедливості, встановлення розміру моральної шкоди необхідно здійснити у розмірі 10 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням останнього до адміністративної відповідальності та примусового приводу до суду.

Відмовляючи в позові ОСОБА_1 , суд першої інстанції вищевказані норми права та правові висновки Верховного Суду не врахував, дійшов помилкового висновку про те, що оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, відповідачами до позивача застосовано не було, то підстав для задоволення позову немає, не звернувши увагу на те, що внаслідок незаконних дій відокремленого підрозділу Одеського Управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України позивач зазнав душевних страждань та зміну життєвих зв`язків у зв`язку з приводом до суду та незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності.

При цьому судом апеляційної інстанції було встановлено, що протокол про адміністративне корупційне правопорушення, у відношенні ОСОБА_1 був складений лише 19 грудня 2019 року, тобто після спливу трьох місячного строку, передбаченого ч.3 ст.38 КУпАП, внаслідок чого апеляційний суд дійшов висновку про закриттю провадження за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Так, постановою апеляційного суду від 22 травня 2020 року встановлено, що відповідальні працівники не прийняли заходів щодо відібрання пояснень у ОСОБА_1 , оскільки матеріали провадження не містять жодних даних про виклик ОСОБА_1 та його участь в адміністративному провадженні. Лише, в подальшому, після спливу значного терміну часу, під час складання протоколу 19 грудня 2019 року ОСОБА_1 була надана можливість надати пояснення.

Такі дії відповідальних осіб жодним чином не вказують на прийняття належних заходів, направлених на проведення перевірки та встановлення факту наявності чи відсутності в діях ОСОБА_1 складу корупційного правопорушення (а.с.56-61).

Враховуючи викладене та вказані висновки Верховного Суду, які є обов`язкові для суду, в даному випадку дії працівників відокремленого підрозділу Одеського Управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України були незаконними та закриття провадження у справі є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Доводи відповідача про те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за своєю природою та змістом не є рішенням суб`єкта владних повноважень та не спричиняє зміни прав чи обов`язків особи, а тому позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, внаслідок складання протоколу про адміністративне правопорушення, не можуть підлягати задоволенню є необґрунтованими, оскільки здійснення провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Отже, обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених позивачем моральних (душевних) страждань є зокрема доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане постановленням незаконної постанови про притягнення до відповідальності, витрати зусиль спрямованих на захист своїх прав і свобод є дії пов`язані із складанням протоколу про адміністративне правопорушення.

Наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача встановлених під час розгляду справи не спростовано відповідачами.

При цьому моральна шкода на користь позивача повинна стягуватися з Державного бюджету України, що відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, в якій вказано, що резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

Таким чином, висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на вимогах закону та не узгоджуються з матеріалами справи, у зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду скасувати, позовні вимоги позивача задовольнити частково.

Посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 20 січня 2021 року (справа№686/27885/19) є помилковим, оскільки у вказаній постанові, викладені інші спірні правовідносини, які стосуються оскарження особою невнесення слідчим СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області відомостей про вчинення кримінального правопорушення.

Інші заперечення відповідачів спростовуються матеріалами справи, тому мають бути відхилені.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України,апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28 липня 2021 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України в особі відокремленого підрозділу Одеського Управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 (десять тисяч) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2022 року.

Головуючий

Судді: