ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2201/22 Справа № 204/8843/18 Головуючий у першій інстанції: Ткаченко Н. В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2021 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2018 року ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він є надавачем комунальних послуг мешканцям житлового будинку АДРЕСА_1 . Квартира АДРЕСА_2 у цьому будинку була передана відповідачу на підставі акту здачі-приймання квартири від 01.10.2003 р. Відповідач має заборгованість за спожиті послуги станом на 01.10.2016 р. в сумі 28221,68 грн. Тому позивач, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути на свою користь з відповідача основний борг за період з 01.12.2015 року по 31.08.2016 року в сумі 21548,47 грн., інфляційні за період з 01.01.2016 року по 28.11.2018 року в сумі 7862,87 грн. та 3% річних за період з 01.01.2016 року по 28.11.2018 року в сумі 1880,87 грн., а разом 31292,21 грн. (а.с. 29, 30 т. 2).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель», посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 31292,21 грн. грн., розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду без змін. ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» надано апеляційному суду відповідь на відзив.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 з 26.11.2004 року по 04.10.2017 року, на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 24.11.2004 року, був власником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №146937563 від 27.11.2018 року (а.с. 8 т.1).

Згідно копії паспорту відповідача серії НОМЕР_2 , місце його проживання з 23.05.2008 року по 02.10.2017 року було зареєстроване у квартирі АДРЕСА_3 (а.с. 212-213 т.1).

Згідно копії акту здачі-приймання квартири АДРЕСА_3 , складеного на виконання договору на участь у пайовому будівництві №1-4-8 від 30.05.2001 р., квартира АДРЕСА_3 передана АТЗТ «НВО «Созидатель» Матвєєву О.В., з моменту підписання цього акту замовник ОСОБА_1 зобов`язаний сплачувати ЖЕУ «Созидатель» витрати з експлуатації квартири (а.с. 7 т.1).

Як вбачається зі статуту ПрАТ «НВП «Созидатель», затвердженого рішенням загальних зборів від 22.01.2011р., ПрАТ «Науково-виробниче підприємство «Созидатель» є правонаступником АТЗТ «Науково-виробниче підприємство «Созидатель» (а.с. 14-16 т.1).

Згідно зі статтями 319, 321 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Згідно пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до частин другої-четвертої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV, учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IVвизначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IVспоживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV,плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV, в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV, в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі №176/456/17 (провадження №61-63св18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №14-280цс18.

Отже, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з чинними тарифами.

Таким чином, у даному випадку між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини, за якими відповідач користувався наданими житлово-комунальними послугами, а позивач нараховував плату по тарифу за послуги з централізованого опалення, утримання житлового будинку і споруд та прибудинкових територій, спожиту електроенергію, гаряче та холодне водопостачання, ремонт опалення та ремонт обслуговування.

Відповідачем надано копії квитанцій про сплату ним заборгованості за житлово-комунальні послуги у спірний період та заперечується факт наявності у нього заборгованості перед позивачем.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що відповідач свої зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг у період з 01.12.2015 року по 31.08.2016 року належним чином не виконує, в результаті чого станом на 31.08.2016 року року має заборгованість в сумі 21548,47 грн.

У розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги, який складено помісячно з нарахуванням плати за послуги з централізованого опалення, утримання житлового будинку і споруд та прибудинкових територій, спожиту електроенергію, гаряче та холодне водопостачання, ремонт опалення та ремонт обслуговування, тарифи, за яким нараховувалась оплата споживачеві, не зазначені (а.с. 9-10 т.1).

Складений позивачем розрахунок заборгованості містить лише суми нарахованих щомісячних платежів за складовими наданих житлово-комунальних послуг (теплопостачання, утримання житлового будинку і споруд та прибудинкових територій, спожиту електроенергію, гаряче та холодне водопостачання, тощо).

При цьому, вказаний вище розрахунок заборгованості не містить інформації про обсяги наданих послуг, їх вартість, використані у розрахунку тарифи.

Суду також не представлено доказів, що ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» у спірний період часу мало статус експлуатаційної організації будинку АДРЕСА_1 та виконавця послуг з утримання будинку та прибудинкової території, виробника чи виконавця (посередника) послуги з теплопостачання житлового будинку.

В матеріалах справи також відсутні докази, що ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» було уповноваженим посередником надання послуг водопостачання (холодного та гарячого) і постачання електричної енергії до будинку АДРЕСА_1 в спірний період з 01.12.2015 року по 31.08.2016 року. Відповідні угоди суду не представлені.

Згідно пункту 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Частиною 8 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що виконавець залежно від характеру і специфіки виконаної роботи (наданої послуги) зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги), або відтворити на дисплеї програмного реєстратора розрахункових операцій (дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій) QR-код, що дає змогу споживачеві здійснювати його зчитування та ідентифікацію з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому містяться, або надіслати електронний розрахунковий документ на наданий споживачем абонентський номер чи адресу електронної пошти.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази проведення і оплати ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» ремонтних робіт (ремонт опалення, ремонт обслуговування), за які позивачем перенесена заборгованість до грудня 2015 року, а саме заборгованість з ремонту опалення - 2218,54 грн., ремонт обслуговування - 275,56 грн.

При цьому позивачем, ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції відповідні докази не представлено, клопотань про витребування доказів судом - не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги недоведеність позивачем належними та допустимими доказами наявності у відповідача заборгованості по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги у квартирі АДРЕСА_3 за період з 01.12.2015 року по 31.08.2016 року у певному розмірі, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» заборгованості за вказаний період в загальному розмірі 21548,47 грн.

Позовні вимоги про стягнення на користь позивача інфляційних за період з 01.01.2016 року по 28.11.2018 року в сумі 7862,87 грн. та 3% річних за період з 01.01.2016 року по 28.11.2018 року в сумі 1880,87 грн. є похідними від встановлення факту наявності основного боргу, а тому задоволенню також не підлягають.

На викладені вище обставини місцевий суд уваги не звернув, тому рішення місцевого суду підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Колегія звертає увагу, що позивач, за наявності підстав, не позбавлений можливості, на захист своїх прав та законних інтересів, звернутись до суду з іншим позовом, за іншого обгрунтування.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2021 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений 31 жовтня 2022 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова