Справа № 362/2887/19
Провадження № 2/362/141/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2022 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді- Ковбеля М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Сілецької М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом Обухівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства "Київське лісове господарство" до Застугнянської сільської ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними рішення сільської ради, державних атків на право власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визнати недійсним рішення 16 сесії XXIV скликання Застугнянської сільської ради Васильківського району Київської області від 25.01.2005 за № 141- 16-1У в частині затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельних ділянок на території с. Застугна Застугнянської сільської ради для ведення особистого селянського господарства та для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 2) визнати недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 683877 від 11.08.2006, виданий на ім`я ОСОБА_3 , зареєтрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 264, серія ЯД № 683876 від 11.08.2006, виданий на ім`я ОСОБА_3 , зареєтрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 6, 3) витребувати на користь держави в особі Державного підприємства «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_3 земельні ділянки площею 0,750 га з кадастровим номером :02:005:0006 та площею 0,25 га з кадастровим номером :02:005:0007, які з розташовані в адміністративних межах с. Застугна Застугнянської сільської ради Васильківського району Київської області.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що ними були виявлені порушення вимог земельного законодавства при вилученні з постійного користування державного підприємства «Київське лісове господарство» земельних ділянок лісогосподарського призначення, зміни цільового призначення та передачі їх у власність громадянам.

Прокурор позов підтримав, просив задовольнити в повному об`ємі.

Представник ДП «Київське лісове господарство» просив позов задовольнити та врахувати при винесені ршення письмові пояснення.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача просив відмовити в позові у зв`язку із пропуском позовної давності та на підставі відзиву.

Від відповідача Застугняської сільської ради Васильківського району Київської області надійшло клопотання про розгляд справи без їхньої участі

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, вислухавши в судовому засіданні учасників судового процесу, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в зв`язку з закінченням строків позовної давності.

Судом встановлено, що рішенням Застугнянської сільської ради №141-16-ІУ від 21.01.2005 року передано у приватну власність земельні ділянки, в тому числі і відповідачу ОСОБА_1 в с. Застугна, площею 1,000 га.

На підставі вказаного рішення Застугнянської сільської ради Васильківського району Київської області видано наступні державні акти на право власності на земельні ділянки:

- на ім`я ОСОБА_1 від 11.02.2005 серії ЯА № 300382 щодо земельної ділянки площею 0,750 га з кадастровим номером :02:005:0006 для ведення особистого селянського господарства;

- на ім`я ОСОБА_1 від 11.02.2005 серії ЯА № 300323 щодо земельної ділянки площею 0,25 га з кадастровим номером :02:005:0007 для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

В подальшому, ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу посвідчених приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Леончук І.Б. 12.05.2006 за № 2101 та за № 2106 відчужив належні йому земельні ділянки на користь ОСОБА_3 .

На підставі вказаних правочинів видано державні акти державні акти на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 683877 від 11.08.2006, виданий на ім`я ОСОБА_3 , зареєтрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 264, серія ЯД № 683876 від 11.08.2006, виданий на ім`я ОСОБА_3 , зареєтрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 63.

Установлено, що вищевказане рішення прийняте Застугнянською сільською радою поза межами компетенції, у зв`язку з чим видача в подальшому державння актів на право власності на земельні ділянки відбулось із порушенням вимог земельного та лісового законодавства.

Зокрема, згідно інформації Державного підприємства «Київське лісове господарство» від 11.02.2019 за № 02-02/122 вищевказані земельні ділянки розташовані на землях лісогосподарського призначення в кварталі № 38 Васильківського лісництва, погодження на їх вилучення не надавалось, територія земельних ділянок представляє собою єдиний лісовий масив і на даний час використовується для ведення лісового господарства.

Крім цього, згідно відповіді Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднаннявід 14.02.2019 за № 59 земельні ділянки з кадастровими номерами:02:005:0006, :02:005:0007 накладаються на землілісогосподарського призначення, які перебувають в постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство» в кварталі 38 Васильківського лісництва, що підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 2003 та 2014 років.

Відповідно до ст. 328 ЦК України(в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно дост. 116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2.3постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у господарських спорах, що виникають із земельних відносин»(зі змінами та доповненнями) державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій.

У спорах, пов`язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування.

Державний акт про право власності на земельну ділянку є документ, що лише посвідчує право власності (у разі його існування на підставі відповідного рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування та сам по собі не може бути підставою виникнення права власності.

Пунктом 4 ч.2ст. 16 ЦК Україниодним зі способів захисту цивільних прав передбачено відновлення становища, яке існувало до порушення.

Частиною 3ст. 152 ЗК Українитакож визначено, що захист громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існувала до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права, створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків: л) застосування інших передбачених законом способів.

Відповідно до ч.2ст. 19 Конституції Україниоргани державної влади; органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією, законами України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру`таст. 56 ЦПК Українипередбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (ст. 56 ЦПК України).

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені уст. 57 ЦПК України.

Згідно ч. 1ст. 57 ЦПК Україниоргани та інші особи, які відповідно дост. 56 цього Кодексузвернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права й обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов`язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Таким чином, на позови прокурора, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади чи органу місцевого самоврядування поширюється положенняст.257 ЦК Українищодо загальної позовної давності, і на підставі ч. 1ст. 261 цього Кодексуперебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єкт владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року (справа №6-68цс15).

Як встановлено судом у даній справі, порушення земельного законодавства Застугнянською сільською радою при передачі у власність спірних земельних ділянок відбулось в 2005 році. Однак ці порушення законодавства не були прихованими і такими, які не можна було виявити державі в особі своїх уповноважених органів до компетенції яких належить здійснення розпорядження земельними ділянками, а також контролю у сфері земельних відносин.

Матеріали справи не містять інформації про затвердження спеціально уповноваженими органами проекту відведення земельної ділянки у 2005 році, однак цій земельній ділянці присвоювався кадастровий номер, встановлювались межі земельних ділянок на підставі розробленої технічної документації із землеустрою.

Тобто у період з 2005 року прокуратура могла звернутися до сільської ради з перевіркою оспорюваного рішення, а також щодо виявлення порушення лісового господарства.

Відповідно до ч. 1ст. 16 Закону України "Про місцеві державні адміністрації"місцеві державні адміністрації в межах, визначенихКонституцієюі законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за використанням та охороною земель.

Вимогамист. 15 Закону України "Про охорону землі"передбачено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі охорони земель належить, зокрема, забезпечення реалізації державної політики щодо використання та охорони земель.

Відповідно до Положення про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженогоУказом Президента України від 13 квітня 2011 року № 459/2011тапостановою Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2011 року № 1300 "Про утворення територіальних органів Державної інспекції сільського господарства"державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охоронною земель, усіх категорій та форм власності організовує та здійснює Держсільгоспінспекція України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель`основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України, запобігання порушенням законодавства України у сфері використання та охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.

Згідно ст. 9 цього Законудержавний контроль за використанням та охороною земель у системі центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів здійснює Державна інспекція з контролю за використанням та охороною земель і її територіальні органи.

Таким чином, у державі через утворені нею органи, які мали повноваження щодо розпорядження землями державної власності та контролю за додержанням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України, було і могло бути відомо про порушення права власності держави на землю з часу вчинення цього порушення.

Пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція), ратифікованоїЗаконом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

З врахуванням наведеного, суд вважає, що держава, в особі спеціально створених органів державної влади знала з 2005 року про те, що відбулось незаконна передача у приватну власність земельної ділянки, однак уповноважені державою органи не вчинили покладених на них законом обов`язків щодо усунення вказаних порушень протягом позовної давності, а тому безпідставними є твердження позивача про те що їм стало відомо про порушення вимог закону про передачу земельних ділянок в 2019 році.

За таких обставин, не дивлячись на те, що земельні ділянки були передані у приватну власність з порушенням вимог земельного законодавства, усунути ці порушення шляхом визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування та витребування земельних ділянок у останнього власника неможливо у зв`язку із спливом позовної давності.

Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України в абз.3 п.11постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З врахуванням наведеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. 256, 257, 261,267, 268 ЦК України, ст. 17, 116, 122, ч. 3 ст.152 ЗК України, ст. 4, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні`суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги або по закінченню апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя М.М. Ковбель