Справа № 357/9537/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2022 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бондаренко О.В., оглянувши заяву Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа», про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та підігріву води, -

В С Т А Н О В И В :

28.09.2022 заявник звернувся до суду з даною заявою, шляхом направлення засобами поштового зв`язку (зареєстрована судом 17.10.2022), обґрунтовуючи її тим, що боржник ОСОБА_1 не виконує належним чином своїх зобов`язань щодо оплати житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії, в зв`язку з чим утворилась заборгованість. Тому, заявник просив суд видати судовий наказ, яким стягнути з боржника заборгованість за послуги постачання теплової енергії, яка виникла у період з 01.09.2019 по 01.09.2022 в сумі 17153,21 грн. з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, та витрати на оплату судового збору в розмірі 248,10 грн..

07.11.2022 судом отримано відповідь на запит з відділу обліку та моніторингу інформації ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області про зареєстроване місце проживання (перебування) боржника.

Суд, оглянувши матеріали заяви та додані до неї документи, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу та відповідно до ч. 1 ст. 167 ЦПК України розгляд заяви проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.

Відповідно до п. 4, 5 ч. 2 ст. 163 ЦПК України, у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються та перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Пред`явлена стягувачем заява не відповідає вимогам п. 4, 5 ч. 2 ст. 163 ЦПК України, а саме заявлені вимоги не відповідають викладу обставин, на яких вони ґрунтуються, а також доказам доданим до заяви.

Як вбачається із вищезазначеної заяви, КП БМР «Білоцерківтепломережа» просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії в розмірі 14249,34 грн., яка утворилась з 01.09.2019 та охоплює заборгованість, яка існувала у боржника станом на 01.09.2019 в розмірі 8000,00 грн., яка, крім того, стягнута за виконавчим листом.

Також, в обґрунтування заявлених вимог зазначає, що між КП БМР «Білоцерківтепломережа» та ОСОБА_1 укладено договір з індивідуальним споживачем про надання послуг з постачання теплової енергії.

Разом з тим, відповідно до наявного в матеріалах справи договору вбачається, що він укладений з боржником лише 09.10.2020, а заборгованість заявник просить стягнути з 01.09.2019 по 01.09.2022, тому, до суду не надано достатніх доказів на підтвердження безспірності заявлених вимог, долучені до заяви документи мають суперечності зі змістом викладених у заяві про видачу судового наказу аргументів.

Отже, заявником лише частково дотримано вимоги ст.163 ЦПК України при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу, фактично не забезпечено усіх складових, які б давали судді можливість зробити висновок про наявність передбачених законом підстав для видачі судового наказу, як особливої форми судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу.

Також, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Разом з тим, до заяви про видачу судового наказу заявником додано розрахунковий лист абонента по особовому рахунку № НОМЕР_1 , з якого вбачається, що станом на вересень 2022 року останній має заборгованість в розмірі 14249,34 грн., яка виникла з вересня 2019 року та враховує заборгованість яка існувала станом на 01.09.2019. Отже, з вказаного розрахунку вбачається, що частина вимог заявлена з пропуском позовної давності.

Пунктом сьомим частини першої статті 168 ЦПК України передбачено, що при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість вимог заявлених стягувачем по суті.

Водночас, підставою для відмови у видачі наказу є, зокрема, встановлення судом обставин спливу позовної давності щодо заявленої вимоги. Такі підстави для відмови у видачі судового наказу свідчать про наявність у суду обов`язку здійснити певний аналіз обґрунтованості вимог заявника на предмет наявності/порушення його права, щодо спливу позовної давності, в тому числі щодо наявності прострочення виконання зобов`язання боржником (зокрема, з метою визначення періоду, який знаходиться в межах позовної давності).

Однак, такі повноваження суду в межах наказного провадження є обмеженими, враховуючи функціональне призначення інституту наказного провадження та принцип пропорційності цивільного судочинства (ст. 11, 19 ЦПК України).

Крім того, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» наявність спору про право є підставою для відмови у видачі судового наказу за заявою про видачу судового наказу, якщо з доданих документів вбачається пропуск позовної давності; така вимога може бути розглянута тільки у позовному провадженні.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму норми ЦПК України не передбачають можливості часткового задоволення заяви про видачу судового наказу, оскільки, він видається лише за умови безспірності вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 165 ЦПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, зокрема, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Отже, суд приходить до висновку про відмову КП БМР «Білоцерківтепломережа» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та підігріву води.

Керуючись ст. 163 - 166 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити Комунальному підприємству Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» у видачі судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та підігріву води.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвала складена 08.11.2022.

СуддяО. В. Бондаренко