ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/1379/20Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.Б.
Провадження № 22-ц/817/659/22 Доповідач - Міщій О.Я.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2022 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого - Міщій О.Я.

суддів - Костів О. З., Шевчук Г. М.,

секретар с/з - Романська К.М.

з участю представника позивача адвоката Колцуняка Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 604/154/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Кулеби І.І. на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 18.03.2021 року, ухвалене суддею Сташків Н.Б., за позовом ОСОБА_2 до Скалатської об`єднаної територіальної громади Тернопільської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на спадкове майно - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Позивач вказав, що він є спадкоємцем першої черги, однак з поважних причин не зміг своєчасно подати заяву про прийняття спадщини, оскільки існували невідповідності у документах, які підтверджують його походження від матері і свідчать про наявність прямого родинного зв"язку, який би дозволив прийняти спадщину.

В судовому засіданні в суді першої інстанції представник позивача адвокат Матвійчук В.В. подав письмову заяву, у якій зазначив, що після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно. Згідно заповіту, посвідченого 06.02.2002 року, ОСОБА_3 частину майна заповів своєму синові ОСОБА_4 (брату позивача). Зокрема, ОСОБА_3 заповів належну йому земельну частку (пай) ОСОБА_4 , який указане спадкове майно прийняв і отримав свідоцтво про право на спадщину. Крім того, 25.12.2003 року ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад з усіма нарахованими процентами, що належав його батькові ОСОБА_3 .

Однак, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , в якому проживав спадкодавець, залишився не успадкованим, оскільки не був включений у заповіт ОСОБА_3 .

Також представник позивача вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер брат позивача - ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його мати ОСОБА_5 б/б, яка після смерті ОСОБА_3 майно не успадковувала і свідоцтво про право на спадщину не отримувала.

Разом з тим, мати позивача ОСОБА_5 б/б, 03.09.2015 року склала на ім"я позивача заповіт, яким заповіла ОСОБА_2 усе своє майно.

Представник указав, що із урахуванням рішення Підволочиського районного суду від 13.11.2020 року, яким встановлено факт родинних відносин позивача та його матері, після смерті ОСОБА_5 б/б він оформив в установленому законом порядку свої спадкові права на земельні ділянки, які належали матері.

Представник зазначив, що 03.02.2021 року позивач звернувся до Підволочиської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_3 , проте у вчиненні нотаріальної дії відмовлено, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 на час смерті разом із спадкодавцем не проживав, у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, а тому вважається таким, що не прийняв спадщину.

Враховуючи те, що позивач не знав, що спірне будинковолодіння було зареєстроване за батьком, оскільки вважав, що зазначене спадкове майно успадковує після смерті матері, він пропустив строк для прийняття спадщини.

Рішенням Підволочиського районного суду від 18.03.2021 року позов ОСОБА_2 до Скалатської об`єднаної територіальної громади Тернопільської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - задоволено. Визначено ОСОБА_2 додатковий строк для подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини за законом, що залишилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном 3 місяці з часу набрання рішенням законної сили.

Не погоджуючись із указаним рішенням суду особа, яка не брала участі у розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Кулеба І.І., звернулася із апеляційною скаргою, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Кулеба І.І. зазначила, що позивач не визначив усіх належних відповідачів у даній справі та, хоч і надавав суду інформацію про смерть свого брата, проте не зазначив відповідачами його спадкоємців.

Також, представник ОСОБА_1 указує, що враховуючи дату смерті спадкодавця і відкриття спадщини, а також строк, що минув від дати смерті спадкодавця та відкриття спадщини, позивачем пропущено встановлений законом трирічний строк для звернення до суду, що є підставою для відмови у позові.

28.102022 року представник позивача адвокат Колцуняк Ю.В. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом установлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Криве Підволочиського району Тернопільської області, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане Кривенською сільською радою Підволочиського району 25.11.2002 року (а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_3 , 25.12.2003 року було заведено спадкову справа № 699/2003 року, що стверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 52036889 від 24.05.2002 року (а.с. 12).

З матеріалів спадкової справи видно, що у відповідності до заповіту, посвідченого 06.02.2002 року, ОСОБА_3 заповів належне йому право на земельну частку (пай) на підставі сертифіката ТР 0084551 від 14.02.1997 року своєму сину ОСОБА_4 (а.с. 44 зворот), який спадщину за заповітом після смерті батька прийняв. 25.12.2013 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) у землі селянської спілки «Відродження» в с. Криве Підволочиського району згідно сертифікату серії ТР № 0084551 від 14.02 1997 року (а.с. 49). Окрім того, 25.12.2003 року ОСОБА_4 було видано свідоцтво про праву на спадщину за законом на грошовий вклад з усіма нарахованими процентами, що належав його батькові ОСОБА_3 .

Крім того, у справі наявна заява, складена 25.05.2017 року ОСОБА_5 , із змісту якої видно, що вона є спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка ОСОБА_3 , однак спадщину вона не прийняла, спадкувати за законом після смерті чоловіка не бажає і отримувати свідоцтва про право на спадщину не буде (а.с. 11).

Брат позивача - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис 76 (а.с. 7).

Як установлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 , який помер помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно заповіту, посвідченого 03.09.2015 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на випадок своєї смерті заповіла усе належне їй майно ОСОБА_2 (а.с. 14).

Із матеріалів справи видно, що рішенням Підволочиського районного суду від 13 листопада 2020 року у справі № 604/934/20 встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , є матір`ю позивача ОСОБА_2 (а.с. 53-55).

Крім того, із матеріалів справи видно, що 03.02.2021 року ОСОБА_2 звернувся до Підволочиської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_3 , проте йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що він на час смерті разом із спадкодавцем за однією адресою не проживав, у встановлений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався, а тому вважається таким, що спадщину не прийняв (а.с. 30).

Згідно з п. п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Виходячи з того, що спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилася до ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто у період чинності ЦК Української РСР, то застосуванню підлягають норми Кодексу 1963 року, у тому числі щодо підстав спадкоємства, усунення від спадщини та прийняття спадщини.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 529 ЦК УРСР 1963 року визначено першу чергу спадкоємців за законом, згідно якої при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Аналогічні положення містять статті 1217, 1223, 1258, 1266, 1276 ЦК України.

Пунктами 1,24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Частинами першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України ).

Наслідки пропуску строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України. Відповідно до частини першої цієї статті, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України ). Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до частин 1, 2 статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Статтею 175 ЦПК України передбачено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Звернувшись до суду із даним позовом, ОСОБА_2 належним відповідачем визначив Скалатську об`єднану територіальну громаду Тернопільської області.

Орган місцевого самоврядування залучається до участі у справі цієї категорії в якості відповідача виключно у випадку відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття.

Суд першої інстанції не з`ясував усіх обставин справи та наявність інших спадкоємців.

Так, з матеріалів справи видно, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 спадкоємцями за законом першої черги були його діти-позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Кулеба І.І. зазначила, що позивач ОСОБА_2 , надаючи інформацію про смерть свого брата - ОСОБА_4 , безпідставно не визначив відповідачем його спадкоємця - дочку ОСОБА_8 .

Із змісту доданих до апеляційної скарги свідоцтва про народження, виданого 12.07.1986 року, свідоцтва про шлюб від 21.01.2007 року, видно, що ОСОБА_1 є дочкою рідного брата позивача ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_4 , 12.05.2017 року Підволочиським районним приватним нотаріусом Журавель С.С. було заведено справу, де спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 визначено ОСОБА_1 . Спадкове майно складалося із 1/2 частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 (витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі № 60967630).

17.05.2020 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель під АДРЕСА_2 , що належала померлому ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого був ОСОБА_4 , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого нотаріусом Підволочиської державної нотаріальної контори 25.04.1969 року за реєстром №822.

Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстарцію права власності, індексний № 216748738, на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної, спільної часткової власності на 1/2 частку житлового будинку із складовими частинами об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 .

За таких обставин, вирішуючи вказаний позов, слід було з`ясувати наявність інших спадкоємців та залучити до участі у справі ОСОБА_1 в якості співвідповідача, що не було зроблено судом першої інстанції.

Слід зазначити, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі №761/30025/16-ц, у постанові Верховного Суду у справі №352/382/18 від 30 квітня 2020 року.

Таким чином, суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, зробив висновки про доведеність та обґрунтованість позову ОСОБА_2 та задовольнив позов, не встановивши коло усіх спадкоємців померлого та не залучив їх до розгляду позову у першій інстанції, у той час як позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину і лише за відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За таких обставин рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові з тих підстав, що до участі у справі в якості співвідповідача не було залучено ОСОБА_1 .

Таким чином, спір про наявність в ОСОБА_2 поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини та визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини зачіпає законні права та інтереси ОСОБА_1 .

Враховуючи вказане, колегія суддів вважає, що рішення Підволочиського районного суду від 18.03.2021 року слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_2 до Скалатської об`єднаної територіальної громади Тернопільської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Оскільки доводи ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Кулеба І.І., про те, що позивачем пропущено встановлений законом трирічний строк для звернення до суду колегія суддів вважає безпідставними, тому апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Колегія суддів зауважує, що відмова в позові із вказаної підстави не перешкоджає ОСОБА_2 звернутися до суду з позовом на загальних підставах із визначенням належного складу учасників справи.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кулеби Ірини Ігорівни - задовольнити частково.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 18.03.2021 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Скалатської об`єднаної територіальної громади Тернопільської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2022 року.

Головуючий

Судді