Житомирський апеляційний суд
Справа №288/1447/21 Головуючий у 1-й інст. Зайченко Є. О.
Категорія 11 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 288/1447/21 за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Сокільча», третя особа: приватний нотаріус Андрушівського нотаріального округу Житомирської області Чистяков Андрій Олександрович, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 27 липня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Зайченко Є.О. у смт Попільня,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила:

- усунути перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні належною їй на праві приватної власності земельною ділянкою загальною площею 3.2384 га, кадастровий номер :04:000:0234, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сокільчанської сільської ради Попільнянського району, Житомирської області, шляхом витребування цієї земельної ділянки з користування приватного сільськогосподарського підприємства «Сокільча»;

- зобов`язати приватне сільськогосподарська підприємство «Сокільча» не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні, володінні та розпорядженні її земельною ділянкою загальною площею 3.2384 га, кадастровий номер :04:000:0234, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сокільчанської сільської ради Попільнянського району, Житомирської області;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 29256257 від 14 квітня 2016 року щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки :04:000:0234, за суб`єктом: приватне сільськогосподарське підприємство «Сокільча» - Орендар, податковий номер 03744959, ОСОБА_1 Орендодавець (власник), податковий номер та про відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником земельної ділянки загальною площею 3.2384 га, кадастровий номер :04:000:0234, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сокільчанської сільської ради Попільнянського району Житомирської області.

Вказала, що у лютому 2018 року їй стало відомо про те, що нібито між нею та ПСП «Сокільча» укладено договір оренди № 295 належної їй земельної ділянки строком на 10 років та 14 квітня 2016 року приватним нотаріусом Андрушівського нотаріального округу Житомирської області Чистяковим А.О. було прийнято рішення № 29256257 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за договором оренди № 295 від 27 квітня 2015 року на вказану земельну ділянку за Підприємством з відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Зазначила, що вищевказаний договір оренди вона не підписувала, повноважень на його укладення та підписання від свого імені, як і згоди на його укладання нікому не надавала, примірника вказаного договору не отримувала, з умовами договору щодо об`єкта оренди, строку його дії, розміру орендної плати та порядку її виплати, а також інших істотних умов визначеного договору не узгоджувала. Крім того, висновком експерта встановлено, що підписи в договорі оренди виконані не нею, а іншою особою, тому такий договір є неукладеним. Оскільки належною їй земельною ділянкою без правової підстави користується з 25.04.2015 ПСП «Сокільча», поза її волею та без її згоди, просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 27 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Вказує, що суд першої інстанції встановивши, що договір оренди землі №295 від 27 квітня 2015 року є неукладеним, взяв до уваги договір про розірвання договору оренди землі, укладений між сторонами 30.04.2022, не врахувавши, що неможливо розірвати той договір, який сторонами не укладався, тобто розірвати ту домовленість, якої не існувало. Вважає неправильним висновок суду й щодо відмови позивачці в задоволенні позову в частині вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо державної реєстрації права оренди належної ОСОБА_1 земельної ділянки за відповідачем, оскільки приватним нотаріусом рішення про державну реєстрацію права оренди ПСП «Сокільча» на земельну ділянку було вчинено 14.04.2016 на підставі договору оренди від 27.04.2015, який рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 19.03.2021 у справі №288/920/18 визнано неукладеним.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 3.2384 га на території Сокільчанської сільської ради, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва /а.с.9/.

Зі змісту договору оренди землі № 295 від 27 квітня 2015 року вбачається, що Орендодавець ОСОБА_1 надав, а Орендар Приватне сільськогосподарське підприємство «Сокільча» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку площею 3.2384 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Сокільчанської сільської ради, Попільнянського району, Житомирської області. Договір укладено строком на 10 років /п.8/. Згідно п. 9.1. Договору річна орендна плата встановлюється в розмірі 6 % від грошової оцінки землі /а.с.7-8/.

Зазначеній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :04:000:0234 /а.с.10-13/.

14 квітня 2016 року за № 29256257 державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Андрушівського районного нотаріального округу Житомирської області Чистяковим А.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та проведено державну реєстрацію права власності та право оренди, форма власності: приватна, розмір частки: 1/1 на земельну ділянку, що розташована: Житомирська область, Попільнянський район, Сокільчанська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки :04:000:0234, за суб`єктом: приватне сільськогосподарське підприємство «Сокільча» - Орендар, ОСОБА_1 Орендодавець, відкрито розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна, що підтверджується Справою № 47. /а.с.23/

З Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000060 від 14 лютого 2018 року вбачається, що в договорі оренди землі № 295 від 27 квітня 2015 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:000:0234 підпис орендодавця (пайовика) ОСОБА_1 підроблений /а.с.24/.

Відповідно до висновку експерта № 1/3-139 від 07 червня 2018 року, досліджуваний підпис від імені ОСОБА_1 , який розміщений в графі «ОРЕНДОДАВЕЦЬ у примірнику договору оренди землі № 295 від 27 квітня 2015 року, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою /а.с.25-30/.

Зазначений висновок експертизи враховано судами при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 про визнання договору оренди землі недійсним у справі №288/920/18 (а.с.14, 19).

Судовими експертизами від 26.02.2019 (у кримінальному провадженні за клопотанням ПСП «Сокільча») та від 25.11.2019 ( у справі №288/920/18) встановлено неможливість вирішення питання про те, чи виконаний підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Орендодавець» у двох примірниках договору оренди землі від 27 квітня 2015 року по причині відсутності вільних зразків почерку та підпису ОСОБА_1 , зіставлюваних за часом виконання з досліджуваним підписом, тобто за 2015 рік та експериментальних зразків почерку та підпису ОСОБА_1 , а щодо експертизи від 26.02.2019 ще й через обмежений обсяг графічного матеріалу, що міститься у досліджуваному підписі, простоту будови елементів, які його складають/а.с.74-86,87-99/.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 19 березня 2021 року в цивільній справі № 288/920/18, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 08 червня 2021 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного сільськогосподарського підприємства «Сокільча» про визнання договору оренди землі недійсним /а.с.14-18, 19-20/.

Суди встановили, що спірний договір оренди землі від 27.04.2015 року є неукладеним, тому відмовили у задоволенні позову в частині визнання його недійсними з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, оскільки неможливо визнати неукладений правочин недійсним.

Судом також встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 30 квітня 2022 року між Орендодавцем ОСОБА_1 з однієї сторони, та Орендарем - Приватним сільськогосподарським підприємством «Сокільча» було укладено договір про розірвання договору оренди землі № 295, площею 3,2384 га, кадастровий номер :04:000:0234, яка розташована село Сокільча, Житомирського району, від 27 квітня 2015 року /а.с.194/.

Актом приймання передачі земельної ділянки кадастровий номер :04:000:0234 від 30 квітня 2022 року, Орендар - приватне сільськогосподарське підприємство «Сокільча», в особі директора Лозенка Євгенія Миколайовича, з однієї сторони та Орендодавець - ОСОБА_1 , з іншої сторони, склали цей акт про те, що земельна ділянка площею 3.2384 га з кадастровим номером :04:000:0234, що розташована на території села Сокільча Попільнянської ОТГ, Житомирського району, Житомирської області, орендарем передана ОСОБА_1 . Будь які матеріальні претензії у сторін з приводу повернення земельної ділянки відсутні, а також будуть відсутні в майбутньому /а.с.193/.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Статтями 316, 317, 319 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 368 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування, розпорядження своїм майном.

Частинами першою, другою статті 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені статтею 152 ЗК України. За приписами наведеної норми держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) звертала увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

У пункті 7.27 постанови від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач, як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок.

У пункті 71 постанови від 23 листопада 2021 року Велика Палата Верховного Суду уточнила вказаний висновок, виклавши його перше речення так: зайняття земельних ділянок, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками.

З огляду на наведені правові норми заявлені ОСОБА_1 вимоги про усунення перешкод у користуванні, володінні та розпорядженні належною їй земельною ділянкою шляхом витребування земельної ділянки з користування відповідача підлягали б до задоволення.

Проте, враховуючи, що Актом приймання передачі земельної ділянки кадастровий номер :04:000:0234 від 30 квітня 2022 року Приватне сільськогосподарське підприємство «Сокільча» передало ОСОБА_1 земельну ділянку площею 3.2384 га з кадастровим номером :04:000:0234, що розташована на території села Сокільча Попільнянської ОТГ, Житомирського району, Житомирської області, а тому фактично відсутній предмет спору у цій частині вимог, оскільки земельна ділянка повернута позивачу ще 30 квітня 2022 року.

Обставини повернення позивачу спірної земельної ділянки у квітні 2022 року підтвердили в суді апеляційної інстанції і представники сторін.

При цьому представник відповідача категорично наполягав на тому, що відповідач не зможе виконати можливе рішення суду про витребування земельної ділянки, оскільки така вже повернута позивачу.

Вимога про усунення перешкод ОСОБА_1 у користуванні, володінні та розпорядженні її земельною ділянкою є взаємовиключною із заявленою вимогою про витребування земельної ділянки від відповідача. Тим більше така вимога не може бути задоволена, оскільки спірна земельна ділянка фактично повернена позивачу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин, правильно встановив фактичні обставини справи, проте помилково взяв до уваги договір про розірвання договору оренди землі № 295, площею 3,2384 га, кадастровий номер :04:000:0234, яка розташована: село Сокільча, Житомирського району, від 27 квітня 2015 року, укладений між сторонами 30 квітня 2022 року, оскільки правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути розірвано.

Договір від 30 квітня 2022 року про розірвання Договору оренди землі став підставою і для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 06 червня 2022 року приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу Житомирської області Чистяковим Андрієм Олександровичем відомостей про припинення державної реєстрації права оренди земельної ділянки кадастровий номер :04:000:0234 /а.с.195-196/.

Згідно статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У пункті 114 постанови від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. У пунктах 83-86 згаданої постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

У п. 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц сформульовано висновок, згідно з яким особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника. Факт володіння нерухомим майном (possessio) може підтверджуватися, зокрема державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння).

Встановлено, що позивач є власником земельної ділянки та виникнення спірних правовідносин обумовлено наявністю між сторонами спору про право оренди на земельну ділянку, оскільки, орендодавцем ОСОБА_1 договір оренди не підписувався, в зв`язку з чим наявна державна реєстрація права оренди земельної ділянки за даним правочином порушує її права та законні інтереси, як власника майна на користування та розпорядження власністю, а тому вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 29256257 від 14 квітня 2016 року щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки :04:000:0234, за суб`єктом: приватне сільськогосподарське підприємство «Сокільча» - Орендар, податковий номер 03744959, ОСОБА_1 Орендодавець (власник), податковий номер та про відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна є обґрунтованою.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково врахував як законну підставу внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення державної реєстрації права оренди земельної ділянки кадастровий номер :04:000:0234 приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу Житомирської області Чистяковим А.О. на підставі Договору про розірвання Договору оренди землі.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позов задоволено частково (1 немайнова вимога), апеляційну скаргу також задоволено частково (1 немайнова вимога), а тому із ПСП «Сокільча» на користь ОСОБА_1 належить стягнути 2 270грн грн понесених судових витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374, 376,381-384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 27 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 29256257 від 14 квітня 2016 року щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки :04:000:0234, за суб`єктом: приватне сільськогосподарське підприємство «Сокільча» - Орендар, податковий номер 03744959, ОСОБА_1 Орендодавець (власник), податковий номер та про відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з приватного сільськогосподарського підприємства «Сокільча» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 270 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07.11.2022.

Головуючий Судді