Провадження № 2/761/3605/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20 вересня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

секретаря судового засідання - Шаповала М.С.,

розглянувши матеріали цивільної справи за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування матеріальної шкоди, згідно з яким просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_1 суму недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 62 509,86 грн., витрати по сплаті на проведення експертного дослідження у розмірі 4 000,00 грн. та судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20.05.2021 близько 17:10 по вул. К.Малевича у м. Києві водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , виїхав на регульоване перехрестя з вул. І.Федорова на заборонений (червоний) сигнал світлофору та скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota Yaris», державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , який рухався по вул. І. Федорова на зелений сигнал світлофору. У результаті ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Відповідальність водія ( ОСОБА_2 ) автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Уніка». Відповідачем було перераховано позивачу страхове відшкодування в сумі 67 490,14 грн. Не погоджуючись із розміром страхового відшкодування, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 вересня 2021 року матеріали позову передані на розгляд судді Фроловій І.В.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без руху та наданий позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 січня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви з додатками та судову повістку відповідачу вручено, про що свідчить відповідна відмітка у розписці, за підписом відповідача.

До судового засідання сторона позивача подала на адресу суду клопотання, в якому заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи і просить розглядати справу у відсутність свого представника.

Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явився, поважності причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України).

Суд, керуючись вимогами ст. ст. 223, 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти заочного вирішення справи; підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом було встановлено наступне.

З позовної заяви вбачається, що 20.05.2021 близько 17:10 по вул. К.Малевича у м. Києві водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , виїхав на регульоване перехрестя з вул. І.Федорова на заборонений (червоний) сигнал світлофору та скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota Yaris», державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 виданого ТСЦ 8047, який рухався по вул. І. Федорова на зелений сигнал світлофору.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.п. «е» п. 8.7.3 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 17.06.2021 ОСОБА_2 визнано винним в ДТП, яка сталася 20.05.2021 року та притягнуто до адміністративної відповідальності. Рішення набрало законної сили.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: за ч. 4 статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Відповідальність водія ( ОСОБА_2 ) автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Уніка», згідно полісу ОСЦПВВНТЗ №200472811 від 03.07.2020 року, зі строком дії даного полісу 11.07.2020 до 10.07.2021.

Відповідно до полісу, ліміт відповідальності Страховика за шкоду завдану майну потерпілого складає 130 000,00 грн., розмір франшизи дорівнює 2 500,00 грн.

Власник автомобіля «Toyota Yaris», державний номерний знак НОМЕР_2 ( ОСОБА_1 ), який було пошкоджено при вищевказаній ДТП, про настання події з ознаками страхової, страховика повідомив безпосередньо з місця ДТП.

Відповідачем було перераховано позивачу страхове відшкодування в сумі 67 490,14 грн., що було розраховано на підставі звіту Звіту №11971 від 08.06.2021 ТОВ «СЗУ Україна Консалтінг».

Позивач вважає розрахунок відповідача неправильним, а перераховану суму відшкодування неповною, оскільки вона у звіті необґрунтовано занижена.

Порядок розрахунку розміру заподіяної шкоди встановлюється Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - Закон України «Про оцінку майна»).

У відповідності до вимог ст. ст.5, 7 Закону України «Про оцінку майна» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування.

На виконання вимог чинного законодавства позивач замовив проведення незалежної автотоварознавчої оцінки КТЗ.

Згідно Висновку експерта №01-15/06 від 15.06.2021, вартість матеріального збитку, завданої власнику автомобіля «Toyota Yaris», д.н.з, НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП 20.05.2021. становить 134 497,57 грн.

За проведення вказаного дослідження позивач ОСОБА_1 сплатив на користь виконавця дослідження 4 000,00 грн.

Таким чином, з урахуванням частково виплаченого страхового відшкодування в сумі 67 490,14 грн. з урахуванням ліміту відшкодування згідно полісу (130 000 грн.), недоплачена сума становить 62 509,86 грн.

Також позивач сплатив проведення експертного дослідження у сумі 4 000,00 грн.

Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі-Закон №1961) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

У відповідності до вимог ст. 1166 ЦК України: шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Положеннями п. 22.1 ст. 22 Закону №1961 визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Норма ст. 29 Закону №1961 визначає, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Судом враховано, що в матеріалах справи присутня відповідь відповідача №2113 від 16.07.2021 року, з якої вбачається, що відповідно до ст. 29 Закону №1961, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

На підставі вищенаведеного, розмір збитку по пошкодженому «Toyota Yaris» д.н.з. НОМЕР_4 було розраховано на підставі Звіту №11971 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 08.06.2021р., складеного ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг».

Оцінщиком, який проводив дослідження автомобіля встановлено, що відповідно до підпункту б) п.7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних ТЗ, необхідність застосування коефіцієнту експлуатаційного зносу (ТЗ має сліди відновлювального ремонту та експлуатація ТЗ в режимі таксі), та який склав 0,6137.

Згідно Звіту, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу без ПДВ становить 69 250,14 гривень.

Експертом, який проводив дефектування, були зафіксовані пошкодження лише ті, які можливо було виявити у забезпечених умовах.

В протоколі огляду від 28.05.2021 року зазначено: «якщо під час ремонту КТЗ будуть виявлені приховані дефекти, про це необхідно повідомити страхову компанію та оцінювача з метою складання додаткової дефектної відомості.». Акт огляду (дефектна відомість) складено на підставі зовнішнього огляду КТ3. З даним протоколом позивача було ознайомлено, про що свідчить наявність підпису в даному документі.

Отже, якщо при відновлені автомобіля виявляються приховані пошкодження, Позивачу необхідно було попередити Страховика та надати доступ до додаткового огляду пошкодженого транспортного засобу.

Суму страхового відшкодування розраховане наступним чином: 69 250,14 грн. - 2 500,00 грн. (франшиза) +740,00 (витрати на евакуатор) = 67 490,14 грн.

14 червня 2021 року Страховик сплатив страхове відшкодування в розмірі 67 490,14 гривень, шляхом перерахування безготівкових коштів на реквізити згідно заяви.

В разі надання документального підтвердження проведення відновлювального ремонту (фіскальні чеки, акти виконаних робіт СТО, та інше) страховиком може бути переглянуте прийняте рішення по справі №00429800.

В свою чергу, матеріали справи не містять будь-яких підтверджень про проведення відновлювального ремонту, тому суд позбавлений можливості дослідити різницю в сумах.

Факт отримання грошового відшкодування (страхових виплат) у розмірі 67 490,14 грн. позивач визнає у позові.

Також суд зауважує, що позивач на підтвердження розміру завданого йому збитку посилається, зокрема, на Висновок експерта №01-15/06 від 15.06.2021.

Вбачається, що для складання цього Висновку було проведено огляд автомобіля «Toyota Yaris» д.н.з. НОМЕР_4 , без участі представника ПрАТ «Страхова компанія «Уніка», також йому не було запропоновано прибути для огляду.

Положенням п. 34.2 ст. 34 Закону №1961 передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно із п. 34.3 ст. 34 Закону №1961 якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.

Аналіз зазначених норм законодавства дозволяє зробити висновок що порядок визначення розміру збитків встановлений таким чином, що у випадку відсутності порушення страховиком терміну огляду транспортного засобу фактично унеможливлює залучення іншого спеціаліста (оцінювача, експерта) для визначення розміру саме страхового відшкодування.

При цьому, визначений п. 34.2 ст. 34 Закону №1961 строк відповідачем не було порушено, огляд автомобіля позивача було проведено в межах визначеного законом строку (28.05.2021 - на восьмий календарний день з дня подання позивачем повідомлення про ДТП), про що свідчить протокол огляду колісного транспортного засобу, який підписаний позивачем, при цьому зауважень щодо неправильності чи неповноти фіксації пошкоджень автомобіля позивач не надав.

Таким чином у позивача не виникло права на самостійне обрання аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.

Таким чином, на момент виплати страхового відшкодування позивачу, його сума була розрахована за правилами Закону №1961, та виплачена без порушення визначеного законом строку.

Висновок про правильне застосування вищевказаних норм Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» викладено в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 р. у справі № 301/1075/15-ц.

Зокрема, Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що страхова компанія у передбачений Законом строк направила свого представника на місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Позивач не набув правових підстав для самостійного обрання аварійного комісара чи експерта для визначення розміру шкоди. На підставі зазначеного, суд поклав в основу рішення звіт про вартість матеріального збитку, замовником якого була страхова компанія.

Таким чином, зобов`язання з виплати страхового відшкодування були виконані відповідачем в повному обсязі, в розмірі шкоди, оціненої Страховиком у порядку, передбаченому Законом.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із вказаної норми ст. 81 ЦПК України, зокрема, вбачається, що обов`язок доведення полягає у необхідності виконання комплексу відповідних дій, які орієнтовані на те, щоб скласти певне позитивне враження у суду про юридичні обставини у справі. Обов`язок доведення зумовлюється настанням для особи несприятливих правових наслідків у разі невиконання або неналежного його виконання, зокрема, відмовою суду визнати наявність юридичного факту у разі невиконання стороною обов`язку по доведенню фактів, якими вона обґрунтовує свої вимоги, тобто, якщо позивач не доведе підстави позову, то суд відмовить у його задоволенні.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Враховуючи викладене, вимога позивача про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» суми недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 62 509,86 грн. є необґрунтованою, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати, а також витрати по сплаті на проведення експертного дослідження не підлягають відшкодуванню.

На підставі вищевикладеного та ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування» з урахуванням постанови Верховного Суду від 25.04.2018 р. у справі № 301/1075/15-ц, та керуючись ст. ст. 4, 12, 76-81, 89, 141, 259, 263-268, 351, 352, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування матеріальної шкоди- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , адреса місця проживання - АДРЕСА_1 , РІНОКПП НОМЕР_5 ,

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка», адреса місцезнаходження - 04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, буд. 6-В, .

Суддя: