КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2022 року м. Київ

Справа №759/26776/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/3723/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В. суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В. за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва постановлену під головуванням судді Бабич Н.Д. 26 листопада 2021 року у м. Києві, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду в порядку окремого провадження із вищевказаною заявою, в якій просила встановити факт постійного проживання її разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою звернення до приватного нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки вбачається спір про право.

Не погодилась із вказаним судовим рішенням заявник ОСОБА_1 , нею подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність та необґрунтованість судового рішення, як такого, що постановлене з порушенням норм процесуального права. Заявник зазначає про те, що суд першої інстанції встановив, що у провадженні суду перебували та перебувають справи з приводу оспорювання права власності на квартиру АДРЕСА_2 . Однак задоволення заяви про встановлення факту постійного проживання заявника разом із померлим батьком підтвердить лише її права, як спадкоємця та жодним чином не вирішить спір про право, оскільки внаслідок прийнятого рішення вона не набуде право на майно. Тобто, визнання її спадкоємцем не наділяє її правом на конкретне майно. Таким чином, суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення дійшов до помилкових висновків про те, що прийняття рішення у справі пов`язане з вирішенням спору про право.

На підставі викладеного просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення заяви.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Дейнегін С.М. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заінтересована особа свого представника в судове засідання не направила, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, а тому в порядку ч.3 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Судом встановлено, що у листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду в порядку окремого провадження із вищевказаною заявою, в якій просила встановити факт постійного проживання її разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою звернення до приватного нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину.

Вимоги заяви обґрунтовувала тим, що вона разом зі своїм батьком ОСОБА_2 з 1992 року та до моменту його смерті мешкали за адресою: АДРЕСА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 . Заявник зазначає, що інші спадкоємці у померлого ОСОБА_2 відсутні. Також вказує на те, що після його смерті спадкова справа не відкривалась у зв`язку з відсутністю зареєстрованого на його ім`я нерухомого майна та зняття його з реєстрації у зв`язку з незаконними діями третіх осіб. Вважає, що вона фактично прийняла спадщину, оскільки проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 на день його смерті, та продовжує проживати за вказаною адресою, де залишилось рухоме майно померлого, яке фактично перейшло у її власність.

Однак, у Святошинському районному суді м. Києва розглядається справа про визнання договору купівлі-продажу недійсним, на підставі якого, на її думку, з законного володіння померлого ОСОБА_2 вибуло спірне нерухоме майно та визнано право власності на це майно за іншою особою. Враховуючи, що позовна заява подана за життя ОСОБА_2 , то у разі задоволення позовних вимог право власності померлого ОСОБА_2 на нерухоме майно за рішенням суду буде відновлено, в особі його законного спадкоємця.

З метою реєстрації права на спадщину вона звернулась із заявою до приватного нотаріуса, однак їй було відмовлено у відкриті спадкової справи у зв`язку з пропуском строків та відсутністю реєстрації померлого.

У зв`язку з викладеним, заявник просить встановити факт постійного проживання її разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою звернення до приватного нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину.

Матеріали справи містять:

копію паспорта ОСОБА_1 та копію її ідентифікаційного коду /а.с.5-10/;

копію паспорта ОСОБА_2 /а.с. 11/;

копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 /а.с. 12/;

копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 /а.с. 13/;

копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 /а.с. 14/;

пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_1 та її батько ОСОБА_2 проживали разом в одній квартирі з 1992 та 1994 років до моменту смерті ОСОБА_2 в 2020 році /а.с. 15,16/;

копія листа приватного нотаріуса КМНО Ковальчука С.П. про відмову ОСОБА_1 у відкритті спадщини, оскільки останньою пропущено строк для прийняття спадщини та відсутній факт реєстрації місця проживання померлого відповідно до нотаріального округу /а.с. 19/.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (ч.ч. 1,3 ст. 1277 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (ч.2 ст.293 ЦПК України).

У ч.4 ст.315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з пунктами 2, абзацу 1,2,3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зазначено, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 вказано, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Верховний Суд у складі Першої палати Касаційного цивільного суду в Постанові від 18 липня 2022 року у справі №755/9100/18 звернув увагу на наступне.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

З наведених обставин справи вбачається, що метою звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , зокрема, з метою наступного вирішення питання про право власності на спадкове (нерухоме) майно. Матеріали справи містять дані про вчинення нотаріальної відмови у відкритті спадкової справи, а отже як вірно вказав суд першої інстанції, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у провадженні суду перебували та перебувають справи з приводу оспорювання права власності на квартиру АДРЕСА_2 , факт проживання в якій разом з померлим батьком ОСОБА_2 на момент його смерті просить встановити заявник.

Таким чином, факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 на підставі ч.4 ст. 315 ЦПК України, оскільки встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини пов'язується із наступним вирішенням спору про право, а тому такий спір має вирішуватися в порядку позовного, а не окремого провадження.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про допущення судом першої інстанції порушень норм процесуального права не знайшли своє підтвердження. Суд першої інстанції повно з`ясувавши обставини справи надав вірну правову оцінку спірним правовідносинам та дійшов вірного висновку про відмову у відкритті провадження у справі у зв`язку з наявністю спору про право та доцільності розгляду справи в порядку позовного провадження.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 03 листопада 2022 року.