Справа № 359/7160/20
Провадження № 2/359/200/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

встановив :

14 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської областіз позовом, яким просить стягнути з ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 544433 грн. 11 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Так, 22 липня 2011 року рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповно-літніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі Ѕ частки його заробітку (доходу) щомісячно з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з 27 липня 2011 року та до досягнення дітьми повноліття. На виконання вказаного рішення у Бориспільському міськрайонному ВДВС Центрального міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції м. Києва було відкрите виконавче провадження № 29574859.

Позивач стверджує, що ОСОБА_2 має прострочення зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 29574859, на підтвердження чого до позовної заяви було приєднано довідки-розрахунки заборгованості зі сплати аліментів від 16 липня 2018 року за № 20.1/29574859/3, від 18 вересня 2019 року за № 20.1/29574859/3, від 27 серпня 2020 року за № 62558.

Додатково, в ході розгляду справи ОСОБА_1 приєднаною довідку - розрахунок забор-гованості по аліментам за № 79127 від 27 вересня 2021 року за період з 01 січня 2019 року по 30 липня 2020 року, складеної старшим державним виконавцем Бориспільського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції м. Києва Пільтяй Г.В.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2020 року справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.

19 листопада 2020 року відповідач, через адвоката Сацика Р.В., подав відзив на позов, яким позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні виходячи з наступного. ОСОБА_2 вказує, що ОСОБА_1 приховує ту обставину, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 вересня 2017 року відкрито провадження у справі № 359/6402/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Бориспільського ВДРАЦС ГТУЮ у Київській області, третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини. Підстави позову у справі № 359/6402/17 зводяться до того, що ОСОБА_2 не вважає себе батьком дитини та просить виключити відомості про нього, як про батька дитини. Однак, протягом трьох років ОСОБА_1 зловживає своїми процесуальними правами та не з`являється до експертної установи для проведення судово - медичної генетичної експертизи. Враховуючи викладене відповідач вважає, що у випадку задоволення позову про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини відпадуть підстави для задоволення позову про стягнення пені в частинні стягнення за прострочення сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Окрім того, відповідачем вказано, що надані ОСОБА_1 розрахунки заборгованості неустойки (пені) не є вірним, оскільки містять розбіжності в розрахунку заборгованості ОСОБА_2 . Відповідачем зазначено, що в матеріалах справи № 359/7160/20 відсутні докази на підтвердження заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів в межах виконавчого провадження за № 29574859. Тому у задоволенні позову слід відмовити.

Позивач ОСОБА_1 своїм процесуальним правом, щодо подачі до суду відповіді на відзив, не скористалась. 10 листопада 2021 року позивач подала до суду клопотання, яким просила розгляд справи здійснити у її відсутність та при ухваленні судового рішення просила врахувати довідку-розрахунок заборгованості за № 79127 від 27 вересня 2021 року.

Відповідач та його представник, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явились. Проте, подали до суду клопотання про проведення судового засідання без їх участі, позовні вимоги відповідач не визнав та просив відмовити у його задоволенні з підстав, наведених у відзиві та зважаючи на докази, приєднані до нього.

Зважаючи на неявку сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється.

Суд, врахувавши надані сторонами пояснення та дослідивши матеріали справи з наявними в ній доказами прийшов переконання, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року (серія А, №303А, п.2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2011 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі Ѕ частки його заробітку (доходу) щомісячно з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з 27 липня 2011 року та до досягнення дітьми повноліття.

На виконання вказаного рішення у Бориспільському міськрайонному ВДВС Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції м. Києва відкрито виконавче провадження № 29574859.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом також встановлено, що приєднані до позовної заяви ОСОБА_1 довідки-розрахунки заборгованості від 16 липня 2018 року за № 20.1/29574859/3, від 18 вересня 2019 року за № 20.1/29574859/3, від 27 серпня 2020 року за № 62558, станом на час розгляду справи містять застарілу інформацію щодо розміру заборгованості ОСОБА_2 зі сплати заборгованості, оскільки відомості про фактичну оплату відповідачем аліментів після 27 серпня 2020 року у справі відсутні. Отже, вказані документи є неналежними доказами та не можуть бути взятими судом до уваги.

Крім того, ОСОБА_1 долучено до матеріалів справи довідку - розрахунок заборго-ваності по аліментам за № 79127 від 27 вересня 2021 року за період з 01 січня 2019 року по 30 липня 2020 року, складену старшим державним виконавцем Бориспільського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції м. Києва Пільтяй Г.В.

28 грудня 2021 року відповідачем подано скаргу до суду про визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування довідки-розрахунку заборгованості з аліментів за № 79127 від 27 вересня 2021 року за період з 01 січня 2019 року по 30 липня 2020 року.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2022 року визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Бориспільського міськ-районного відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пільтяй Г.В., що полягають у складенні недостовірної довідки-розрахунку за № 79127 від 27 вересня 2021 року.

Отже, надані позивачем довідки - розрахунки заборгованості відповідача зі сплати аліментів містять недостовірну, некоректну та неповну інформацію про грошові кошти, що утримувались із заробітної плати ОСОБА_2 . Таким чином, суд не може встановити дійсний розмір та період виникнення заборгованості у ОСОБА_2 зі сплати аліментів в межах виконавчого провадження № 29574859. Інших доказів на підтвердження доводів про наявну заборгованість позивачем до суду не подано.

Зважаючи на вказане, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтею 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнай-кращому забезпеченню інтересів дитини.

Принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю.

В статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 18 «Конвенції про права дитини» передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

У відповідності до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Відповідно ч. 1 та ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене та встановлені судом обставини, які підтверджуються наявними у справі доказами, суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 141, 180, 185 СК України, ст. ст. 13, 76, 81, 89, 141, 280-284, 273, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 13 жовтня 2022 року.

Суддя Яковлєва Л.В.