Постанова

Іменем України

02 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 203/1904/21

провадження № 61-5661св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротуна В. М.,

Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Дніпро),

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду

м. Дніпропетровська від 29 вересня 2021 року у складі судді Колесніченко О. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2022 року у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі - Центральний ВДВС у м. Дніпрі) про зобов`язання скасувати арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилався на те, що згідно

з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру обтяжень рухомого майна постановою Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (далі - Кіровський ВДВС Дніпропетровського МУЮ) від 13 вересня 2011 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на все належне йому майно (нерухоме та рухоме) накладено арешт (реєстраційний номер обтяження 11684580 від 04 жовтня 2011 року).

Листом від 23 квітня 2020 року № 17.5-34/13071/9 Центральний ВДВС у м. Дніпрі повідомив його про завершення виконавчого провадження № 46470457, вдруге відкритого 13 лютого 2015 року, шляхом повернення 26 грудня 2016 року виконавчого листа стягувачу без виконання у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, що не передбачає зняття арешту

з майна боржника.

Посилаючись на те, що, повертаючи 26 грудня 2016 року виконавчий документ стягувачу, державний виконавець неправомірно не скасував арешт, накладений в межах виконавчого провадження, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати відповідача скасувати арешт, накладений в межах виконавчого провадження

№ 46470457 постановою про арешт боржника від 13 вересня 2011 року, об`єкт обтяження - невизначене майно, все нерухоме майно.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня

2021 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду

від 31 березня 2022 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови

в задоволенні позову.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вказав,

що арешт накладено на майно позивача, який є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, тому законом

у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені доводи

У червні 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Кіровського районного суду

м. Дніпропетровська від 29 вересня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2022 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В касаційній скарзі вказує на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права

і зазначає, що суди застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 9901/44/19

і постановах Верховного Суду від 18 вересня 2020 року у справі № 910/17438/19, від 05 серпня 2020 року у справі № 347/1371/17, від 05 червня 2019 року у справі № 760/20599/15-ц.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу

до касаційного суду не направили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 серпня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано справу з Кіровського районного суду

м. Дніпропетровська.

Ухвалою Верховного Суду від 20 жовтня 2022 року справу призначено

до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в складі колегії з п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд встановив, що ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 29 березня 2011 року надано дозвіл на примусове виконання на території України ухваленого в Російській Федерації рішення Ленінського районного суду м. Єкатеринбурга Свердловської області від 25 лютого 2010 року у справі

№ 2-1264/2010 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2

у грошовому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України

271 729,95 грн.

Кіровський районний суд м. Дніпропетровська 15 травня 2011 року видав виконавчий лист від 18 квітня 2011 року № 2-к-3/2010.

13 вересня 2011 року за заявою стягувача ОСОБА_2 головний державний виконавець Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ відкрив виконавче провадження № 28683500, в межах якого наклав арешт на все майно боржника ОСОБА_1 з оголошенням заборони на його відчуження.

Виконавче провадження завершене постановою державного виконавця

від 11 грудня 2014 року про повернення виконавчого документа стягувачу

на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України від 21 квітня

1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV) через відсутність майна, на яке може бути звернено стягнення.

Стягувач ОСОБА_2 повторно пред`явив виконавчий лист № 2-к-3/2010

до примусового виконання і 13 лютого 2015 року державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 46470457.

Повторно відкрите виконавче провадження завершене постановою державного виконавця від 26 грудня 2016 року з поверненням виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України

«Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

та Реєстру обтяжень рухомого майна на все майно (нерухоме та рухоме),

що належить ОСОБА_1 , постановою державного виконавця Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 13 вересня 2011 року накладено арешт (реєстраційний номер обтяження 11684580 від 04 жовтня 2011 року)

та оголошено заборону на його відчуження.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про поновлення строку

на пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа.

Позивач ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні.

Стягувач ОСОБА_2 до участі у цій справі як відповідач не залучений, бере участь у справі як третя особа.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства

є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 11 серпня 2022 року вказано, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню

з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження

як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених

у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень

і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень

у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови,

що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону № 1404-VIII особа, яка вважає,

що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про цивільне право, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається

за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна

і вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Разом з тим, суди першої та апеляційної інстанцій помилково розглянули справу по суті та не врахували того, що арешт на майно ОСОБА_1 , який

є боржником у виконавчому провадженні, накладено з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому він не може бути позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду у позовному провадженні, отже, провадження

у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Схожі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19, у постанові Верховного Суду

у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року

у справі № 712/12136/18, у постановах Верховного Суду від 24 червня 2021 року

у справі № 127/11276/20, від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20,

від 01 грудня 2021 року у справі № 201/6486/20, від 19 січня 2022 року у справі

№ 577/4541/20. Підстав відступити від зазначених висновків касаційний суд

не встановив.

Доводи касаційної скарги Верховний Суд до уваги не бере, оскільки суди попередніх інстанцій повинні були відмовити у відкритті провадження у справі

з наведених вище правових підстав, а не розглядати спір по суті.

Верховний Суд зауважує, що боржник як сторона виконавчого провадження

у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця

в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити заяву без розгляду у відповідній частині.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Керуючись статтями 400, 409, 414, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня

2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 березня

2021 року скасувати.

Провадження у справі № 203/1904/21 за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Дніпро), третя особа - ОСОБА_2 , про зняття арешту з майна та оголошення заборони на його відчуження закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:М. Є. Червинська С. Ю. Бурлаков А. Ю. Зайцев
В. М. Коротун М. Ю. Тітов