РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/2426/21

Провадження № 2/293/198/2022

21 жовтня 2022 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Збаражського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,

представника позивача адвоката Лук`янець Л.О.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду у смт Черняхові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 - Черняхівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, про визнання недійсними та скасування договорів дарування житлового будинку, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

І. СУТЬ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

ОСОБА_1 звернулась до Черняхівського районного суду Житомирської області із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 - Черняхівська державна нотаріальна контора, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила: визнати недійсними та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частини жилого будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , видане 07.10.1994 державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Евертом В.І. на ім`я ОСОБА_2 зареєстрований в реєстрі за №2184; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на 1/2 частки жилого будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , видане 07.10.1994 державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Евертом В.І. на ім`я ОСОБА_2 , зареєстрований в реєстрі за №2197, визнати недійсним та скасувати договір дарування від 25.04.1995, посвідчений державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Евертом В.І., зареєстрований в реєстрі за №1458; визнати недійсним та скасувати договір дарування від 15.09.2008, посвідчений нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчуком В.І., зареєстрований в реєстрі за №3203; визнати за позивачем право власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 118,6 кв.м., житловою площею 69,4 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_4 .

Поданий позов обґрунтовувався тим, що позивач є донькою ОСОБА_2 та померлої ОСОБА_4 . Колишнє подружжя мало шість дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на її майно, зокрема на житловий будинок, загальною площею 118,6 кв.м., житловою площею 69,4 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що на дату смерті матері позивач мала шістнадцять років, весь обсяг спадкового майна отримав її батько - ОСОБА_2 . 07.10.1994 ОСОБА_2 став одноосібним власником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . 21.01.1994 ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_11 . Договором дарування від 25.04.1995 ОСОБА_2 подарував частини будинку наступним чином: доньці ОСОБА_10 16/100 ід.ч., синові ОСОБА_9 36/100 ід.ч., дружині ОСОБА_11 48/100 ід.ч. Договором дарування від 03.12.2007, син ОСОБА_9 подарував ОСОБА_2 36/100 ід.ч. спірного будинку. Договором дарування від 15.09.2008 ОСОБА_2 подарував своїй дружині ОСОБА_3 13/100 ід.ч. спірного будинку. Позивач звернулася до Черняхівської державної нотаріальної контори із документами для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , після померлої матері. Однак, постановою від 28.09.2021 державний нотаріус відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, оскільки дані про неповнолітню доньку ОСОБА_1 у спадковій справі №111/1994 за 1994 рік відсутні. Посилаючись на порушення прав позивача на спадкування, звернулась до суду з даним позовом.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Ухвалою від 02.12.2022 у задоволенні заяви представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі №293/2426/21 відмовлено.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 06.12.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 29.12.2021.

29.12.2021 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання, підготовче засідання відкладено на 27.01.2022.

26.01.2022 до суду представником позивача подана заява про збільшення розміру позовних вимог та уточнена позовна заява.

Ухвалою суду від 27.01.2022 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

01.02.2022 представник позивача на адресу суду подав заяву про усунення недоліків та оригінал квитанції про сплату судового збору.

02.02.2022 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області продовжено розгляд справи, продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання призначено на 25.02.2022.

24.02.2022 відповідачем ОСОБА_12 подано до суду заяву про визнання позову, однак у жодне судове засідання він не з`явився, у зв`язку з чим розгляд справи продовжено.

25.02.2022 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання, підготовче засідання відкладено на 21.03.2022.

21.03.2022 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання, підготовче засідання відкладено на 18.04.2022.

18.04.2022 ухвалою суду підготовче провадження закрито, розгляд справи по суті призначено на 16.05.2022.

Ухвалою суду від 16.05.2022 постановлено витребувати з Житомирського обласного державного нотаріального архіву належним чином завірену копію спадкової справи, заведену Черняхівською державною нотаріальною конторою до майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судовий розгляд справи по суті відкладено на 05.07.2022.

05.07.2022 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання, судове засідання відкладено на 18.07.2022.

18.07.2022 справа не розглядалась через перебування головуючого судді в нарадчій кімнаті, судове засідання відкладено на 30.08.2022.

30.08.2022 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання, судове засідання відкладено на 22.09.2022.

14.09.2022 до суду надійшли матеріали спадкової справи, заведеної Черняхівською державною нотаріальною конторою до майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22.09.2022 справа не розглядалась через перебування головуючого судді в нарадчій кімнаті, судове засідання відкладено на 20.10.2022.

20.10.2022 у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись встановленим порядком, клопотань про відкладення судового засідання не подали.

Представник третьої особи згідно поданої заяви просив розглядати справу у його відсутність, щодо рішення покладався на розсуд суду.

Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду.

21.10.2022 після виходу суду з нарадчої кімнати проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

Встановлено, що колишнє подружжя ОСОБА_2 та померла ОСОБА_4 мало шість дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.14-19).

08.05.2002 позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_13 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.20).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 (а.с.22).

21.01.1994 ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2 (а.с.24).

Державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Евертом В.І., до майна померлої ОСОБА_4 заведено спадкову справу № 111/1994, згідно якої ОСОБА_2 07.10.1994 за №2197 було видано свідоцтво про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя, набутому під час шлюбу, на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав померлій ОСОБА_4 , а також 07.10.1994 за реєстровим №2184 ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав померлій ОСОБА_4 . Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 118,6 кв.м., житловою площею 69,4 кв.м. з надвірними будівлями і спорудами, належав померлій матері позивача ОСОБА_4 на праві особистої власності на підставі свідоцтва на право власності №1234 від 22.12.1992 (а.с. 231-234).

Згідно договору дарування від 25.04.1995, посвідченого державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Евертом В.І., зареєстрованому в реєстрі за №1458, дарувальник ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_10 прийняла в дар жилі кімнати 16/100 ід.ч., ОСОБА_9 36/100 ід.ч., ОСОБА_11 48/100 ід.ч., що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.41).

Відповідно договору дарування від 03.12.2007, посвідченого державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчуком В.І., зареєстрованому в реєстрі за №2511, ОСОБА_9 подарував, а ОСОБА_2 прийняв в дар 36/100 ід.ч. житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.42).

За договором дарування від 15.09.2008, посвідченого державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчуком В.І., зареєстрованому в реєстрі за №3203, ОСОБА_2 подарував та передав у власність ОСОБА_3 13/100 ід.ч. житлового будинку за АДРЕСА_1 (а.с.44).

Згідно свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 від 30.09.1983 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належав померлій бабі позивача ОСОБА_14 на праві особистої власності (а.с. 114).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.11.1983, спадкоємцем майна ОСОБА_14 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , була її дочка ОСОБА_4 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.115).

Постановою державного нотаріуса Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області від 28.09.2021 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Евертом В.І. 07.10.1994 за №2197 було видано ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя набутому під час шлюбу на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав померлій ОСОБА_4 , а також 07.10.1994 за реєстровим №2184 було видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 який належав померлій ОСОБА_4 . Дані про неповнолітню дочку ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у спадковій справі № 111/1994 відсутні (а.с.45).

Згідно інформаційної довідки Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 31.03.2021 № 264 про наявність (відсутність) зареєстрованого майна, зазначено, що згідно інвентаризаційної справи № 1951 станом на 31.12.2012 за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_2 на 23/100 ід.ч. будинку, за ОСОБА_10 на 16/100 ід.ч. будинку, за ОСОБА_3 на 61/100 ід.ч. будинку (а.с.40).

Відповідно до даних із домової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_10 прописана за вказаною адресою 17.08.1984, виписана 21.07.1985 (а.с.28-29), прибула на постійне місце проживання з м. Алчевськ Луганської області у 1995 році, по паспорту серії НОМЕР_4 , виданого Алчевським РВВС Луганської області 03.05.1993 (а.с.30-31). За вказаною адресою також значиться зареєстрованим ОСОБА_9 в період з 1984 по 1989 роки та з 1990 по 2011 роки (а.с. 28-29, 30-31).

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 та 3 пункту 1 своєї постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР.

За правилами ст.529-530 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, подружжя та батьки померлого.

Відповідно до частини другої статті 548 ЦК УРСР, яка діяла на момент відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 553 ЦК УРСР, яка діяла на момент відкриття спадщини, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини.

Статтею 561 ЦК УРСР було передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні були бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

З огляду на ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про власність» власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Згідно ч. 1 ст. 48 ЦК УРСР 1963 року вбачається, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. За приписами ч. 1 ст. 59 ЦК УРСР 1963 року угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Статтею 15 ЦК України 2003 року визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України 2003 року кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

V. ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ

Як вже зазначалось судом, спадкодавець ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відтак спірні правовідносини, що пов`язані із питаннями саме відкриття та прийняття спадщини після смерті такої особи на той час були врегульовані нормами ЦК УРСР у ред. 1963 року.

Судом встановлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 118,6 кв.м., житловою площею 69,4 кв.м. з надвірними будівлями і спорудами, належав померлій матері позивача - ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_5 від 22.12.1992.

З матеріалів справи вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв відповідач ОСОБА_2 , як її чоловік. Станом на момент смерті ОСОБА_4 позивачу було шістнадцять років, вона була неповнолітня.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_2 при подання заяви про прийняття спадщини не було зазначену нотаріусу факт наявності ще спадкоємців першої черги, зокрема неповнолітньої на той час, ОСОБА_10 .

Так, із системного аналізу положень статей 548, 549, 554 ЦК УРСР слід дійти висновку, що для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Статтею 561 ЦК УРСР було передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Разом із цим, на час відкриття спадщини, в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини. Зокрема, згідно ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні були бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З аналізу наведених норм вбачається, що право на спадщину виникало з моменту її відкриття, і закон зобов`язував спадкоємця у шестимісячний строк проявити певну форму активної поведінки, яка мала засвідчуватися однією з таких дій: 1) фактичним вступом в управління або володіння майном; 2) поданням державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.

Нормами ЦК УРСР не передбачено автоматичного прийняття спадщини неповнолітньою особою.

З огляду на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 305/235/17, під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 02.10.18 у справі № 910/18036/17).

Позивачем на підтвердження факту прийняття спадщини надано суду копію домової книги, що велася свого часу для прописки громадян, проживаючих у будинку АДРЕСА_1 . Однак, із відомостей домової книги встановлено, що ОСОБА_10 була прописана за вказаною адресою 17.08.1984, виписана 21.07.1985 (а.с.28-29), та в подальшому прибула на постійне місце проживання з м. Алчевськ Луганської області у 1995 році, по паспорту серії НОМЕР_4 , виданого Алчевським РВВС Луганської області 03.05.1993 (а.с.30-31).

При цьому, згідно п.п. 2,3,10 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N 2503-XII, паспорт видається кожному громадянинові України після досягнення 16 років. Паспорт видається громадянинові України паспортною службою органів внутрішніх справ України, дипломатичними представництвами і консульськими установами України. Видача та обмін паспорта провадяться за місцем проживання громадянина паспортною службою органів внутрішніх справ України у місячний строк або дипломатичними представництвами і консульськими установами України - у двомісячний строк.

З урахуванням викладеного слідує, що позивач ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , на момент досягнення нею 16 років та на день відкриття спадщини постійно проживала в м. Алчевськ Луганської області, у зв`язку з чим 03.05.1993 Алчевським РВВС Луганської області їй було видано паспорт громадянина України з серією НОМЕР_4 , та лише у 1995 році позивач прибула на постійне місце проживання до будинку АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги, мала право на спадкування за законом, але стосовно неї як неповнолітньої, а в наступному і нею самою у повнолітньому віці, не було здійснено дій щодо виконання вимог статті 549 ЦК УРСР, відтак остання не прийняла спадщину. Дані про неповнолітню дочку ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у спадковій справі № 111/1994 відсутні.

Суду не було надано позивачем довідки органу місцевого самоврядування про те, що вона безпосередньо перед смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 своєї матері ОСОБА_16 проживала разом з нею та продовжувала постійно жити у спадковому будинку мінімум протягом півроку після цього, довідки державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що вона після відкриття спадщини сплачувала податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню за спадковий будинок та земельну ділянку, на якій він розміщений, запису у її паспорті або в будинковій книзі, який би підтверджував, що вона була постійно прописана (зареєстрована) у спадковому будинку, інших документів, що підтверджували б обставини того, що позивач, як спадкоємець, протягом півроку з дня смерті її батька вчинила дії, що свідчать про її фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном.

Вказане переконливо свідчить про те, що ОСОБА_1 в установленому законом порядку не прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_4 .

Позивач лише 28.09.2021, тобто через 28 років після відкриття спадщини, звернулась до Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області із заявою про прийняття спадщини, з даною позовною заявою позивач звернулась 30.11.2021 (у віці 44 роки), тобто як з пропуском шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця, так і зі спливом шести місяців після набуття нею повноліття. Постановою державного нотаріуса Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області від 28.09.2021 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_4 .

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Суд зауважує, що строк для прийняття спадщини належить до категорії обмежувальних (преклюзивних, присічних). Його сплив припиняє право на прийняття спадщини. Особи, які мали право на обов`язкову частку в спадщині на підставі ст.535 ЦК УРСР, у тому числі й малолітні діти спадкодавця, проте не здійснили дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР), мали право звернутися з позовом про продовження строку для прийняття спадщини (стаття 550 ЦК УРСР). Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 16.04.2021 у справі №185/10173/16-ц.

Однак, обраний позивачем спосіб захисту є неефективним для захисту порушеного права позивача. На переконання суду, ефективний спосіб захисту порушеного права позивача - це звернення до суду із позовом про продовження строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Проте, ОСОБА_1 із позовом про продовження строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_4 до суду не зверталась.

Враховуючи, що суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частини жилого будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , виданого 07.10.1994 державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Евертом В.І. на ім`я ОСОБА_2 зареєстрований в реєстрі за №2184; визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на 1/2 частки жилого будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , виданого 07.10.1994 державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Евертом В.І. на ім`я ОСОБА_2 , зареєстрований в реєстрі за №2197, - не підлягають задоволенню.

Всі інші позовні вимоги з огляду на підстави позову, є похідними від вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності, а тому задоволенню не підлягають.

Крім того, як вбачається з копії домової книги, що велася свого часу для прописки громадян, проживаючих у будинку АДРЕСА_1 , брат позивача ОСОБА_17 значиться зареєстрованим за вказаною адресою в період з 1984 по 1989 роки та з 1990 по 2011 роки, тобто на момент смерті матері був зареєстрованим із нею за однією і тією ж адресою місця проживання, був нарівні із позивачем спадкоємцем та, вочевидь, прийняв певну частину спадщини. Останнє вказує на неможливість визнання за позивачем, як вона того бажає, права власності після смерті матері без урахування факту спадкування спірного спадкового майна її братом.

Таким чином, ОСОБА_9 повинен бути залучений до даної справи, як співвідповідач.

Більше того, ОСОБА_9 є стороною договору дарування від 25.04.1995, зареєстрованого в реєстрі за №1458, який позивач в позовних вимогах просить визнати недійсним.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі №670/23/18 (провадження №61-1621св19) зроблено висновок, що "у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них".

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Тобто, право обирати коло осіб, до яких може бути пред`явлено позов, належить лише позивачу і суд, в цьому випадку, має право прийняти рішення про залучення співвідповідача або заміну неналежного відповідача належним виключно за клопотанням позивача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 та від 19 травня 2021 року в справі № 756/2298/18.

Разом з тим, жодних клопотань про залучення ОСОБА_9 до розгляду даної справи у якості співвідповідача, позивач протягом розгляду справи не заявляв. Оскільки такого клопотання подано не було, суд позбавлений можливості залучити належного відповідача за власною ініціативою, враховуючи принцип диспозитивності.

Таким чином, аналіз наведених норм права та встановлених в судовому засіданні обставин справи дає можливість зробити висновок про те, що позовні вимоги не заявлені до належних відповідачів, а отже задоволенню не підлягають.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно вимог пункту 2 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з відмовою в позові, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.89, 141, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради судові витрати, пов`язані з витребуванням доказів, у розмірі 545 (п`ятсот сорок п`ять) грн. 64 коп.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_5 ,

зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_1 ,

РНОКПП НОМЕР_6

Відповідачі:

ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_6 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

РНОКПП НОМЕР_7

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_7 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_2 ,

РНОКПП НОМЕР_8

Третя особа:

Черняхівська державна нотаріальна контора

місцезнаходження:

Житомирська область, смт. Черняхів, вул. Шевченка,4

Повне рішення складено та підписано 31.10.2022.

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ