КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №760/1805/21
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/6774/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 листопада 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - адвоката Тітарчука Олександра Ігоровича на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2021 року (суддя Калініченко О.Б.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментам та пені,

встановив:

у січні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по виплаті аліментів в сумі 122 000грн та пені за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 122 000грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що з 19 січня 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_4 , однак заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва 14 травня 2018 року шлюб був розірваний.

Позивач зазначала, що 27 листопада 2017 року між сторонами був укладений договір про визначення місця проживання дитини, участі батьків у вихованні дитини та сплату аліментів, відповідно до п.п. 3.1 та 3.2 якого на утримання дитини батько зобов`язується до 20 числа щомісячно передавати матері по 5 000грн до досягнення дитиною 18 років, а у випадку навчання доньки у вищому навчальному закладі з денною формою навчання, оплачувати зазначені аліменти до закінчення навчання. Виплати за додатковими витратами на дитину (навчання, лікування) здійснюються батьком, виходячи із фактичного розміру таких витрат згідно з відповідними договорами (рахунками) або підтверджені будь-якими іншими документами.

Позивач стверджувала, що виходячи з умов договору, за 2018-2020 роки відповідач за 37 місяців повинен був сплатити 185 000грн, проте останній своїх зобов`язань не виконав, фактично сплатив лише 63 000грн, а тому сума заборгованості складає 122000грн.

Також позивач, посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 року по справі № 572/1762/15-ц, зазначала, що загальна сума пені за прострочені виплати аліментів складає 512 959грн. Проте, згідно з ч. 1 ст.196 СК України розмір пені не може перевищувати 100% заборгованості, тобто, пеня складає також 122 000 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь

ОСОБА_2 заборгованість по аліментам у розмірі 122 000грн. В інший частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1 220грн.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Тітарчук О.І. просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача посилається на неповне з`ясування судом обставин справи та зазначає, що суд в оскаржуваному рішенні дійшов помилкового висновку про відсутність доказів відкриття карткового рахунку НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я дитини ОСОБА_4 . При цьому представник відповідача зазначає, що суд хибно вважав, що картковий рахунок був відкритий на ім`я відповідача. Помилковість такого висновку суду доводиться довідкою з АТ КБ «ПриватБанк» від 13 січня 2022 року за реквізитами НОМЕР_1 , де чітко зазначено, що картка відкрита на ім`я ОСОБА_4 та саме вона (а не відповідач) є одержувачем коштів.

Представник відповідача стверджує, що подані разом з відзивом на позовну заяву та разом з апеляційною скаргою докази у своїй сукупності доводять те, що позовна вимога про стягнення заборгованості по аліментам не підлягає задоволенню, оскільки заборгованості відповідача по аліментам в сумі 122 000грн не існує та ніколи не існувало.

Також представник відповідача зазначає, що судом першої інстанції при розгляді справи були істотно порушені норми процесуального права, оскільки разом з відзивом на позовну заяву представником відповідача було подано заяву про виклик свідків, а також заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Однак вказані заяви залишились судом першої інстанції без розгляду, що суттєво обмежило відповідача та його представника у можливості доказування обставин, про які зазначено у відзиві на позовну заяву.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 червня 2010 року, є батьками ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва 14 травня 2018 року шлюб сторін розірваний.

27 листопада 2017 року сторони уклали договір про визначення місця проживання дитини, участі батьків у вихованні дитини та сплату аліментів, відповідно до умов п.п. 3.1 та 3.2 якого відповідач зобов`язався на утримання дитини до 20 числа щомісячно передавати матері по 5000грн до досягнення дитиною 18 років. А у випадку навчання доньки у вищому навчальному закладі з денною формою навчання, оплачувати зазначені аліменти до закінчення навчання. Виплати за додатковими витратами на дітей (навчання, лікування) здійснюються батьком, виходячи із фактичного розміру таких витрат згідно з відповідними договорами (рахунками) або підтверджені будь-якими іншими документами.

Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нациною-Марченко О.О.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив зтого, що

відповідач не виконував належним чином зобов`язання за укладеним з позивачем договором про сплату аліментів, у результаті чого за період з грудня 2017 року по грудень 2020 року виникла заборгованість у сумі 122 000грн, однак умовами укладеного сторонами договору сплата пені не передбачена.

Рішення суду в частинівідмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 122 000грн не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини другої та дев`ятої статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

У частині першій статті 9 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин за домовленістю (договором) сторін подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Згідно частини першої статті 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом.

Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Судом встановлено, що договір, укладений між сторонами 27 листопада 2017 року, містить усі істотні умови, які необхідні для укладення такого виду договору, умови надання коштів на утримання дитини, їх розмір, що відповідає інтересам дитини та є обов`язковими для сторін договору. Цей договір укладений у письмовій формі і нотаріально посвідчений.

Частиною другою статті 189 СК України встановлено, що у разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором, аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Встановлений частиною другою статті 189 СК України порядок стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса не може бути перешкодою для звернення за захистом порушених прав до суду. Законодавець передбачив додаткову можливість спрощеного стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса саме в інтересах дітей з метою спрощення процедурних питань, але цим правом не обмежив право на судовий захист.

Відповідно до положень статей 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У пункті 3.1. договору від 27 листопада 2017 року сторони визначили, що на утримання дитини батько зобов`язався щомісячно передавати матері по 5 000грн.

Отже, умовами договору визначено, що грошові кошти на утримання дитини відповідач зобов`язаний передавати щомісячно матері дитини, тобто позивачці у даній справі.

Відповідач не заперечував, що з 2018 року не виплачував позивачці у повному обсязі розмір коштів, визначених умовами договору, посилаючись на відкриття у банку карткового рахунку на ім`я дочки у зв`язку із нецільовим використанням позивачкою коштів, які він надавав на утримання дочки.

Разом з цим, пунктом 4.3. договору від 27 листопада 2017 року сторони визначили, що за згодою сторін в період дії договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності

домовленості між сторонами, питання зміни чи розірвання договору вирішується у судовому порядку.

Відповідачем не було надано доказів, що сторони вносили зміни та укладали додатковий договір стосовно зміни порядку виплати грошових коштів відповідачем на утримання дитини, зокрема, на картковий рахунок, відкритий на ім`я дочки сторін. Також відповідачем не було надано доказів звернення до суду з позовом про внесення змін до договору або про розірвання договору, а відтак відповідач зобов`язаний виконувати умови укладеного договору, а саме сплачувати грошові кошти у розмірі 5 000грн щомісячно на утримання дитини шляхом передачі їх матері.

Доводи відповідача про нецільове використання позивачем коштів, які він надавав на утримання дочки, належними доказами відповідачем не доведені.

Відповідно до ч. 1 ст. 186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.

Частина 2 вказаної норми передбачає, що у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Відповідачем суду не надано доказів звернення до органу опіки та піклування з приводу здійснення контролю за цільовим витрачанням позивачкою аліментів. Також відповідач не повідомляв суд про звернення до суду з позовом про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та не надав доказів нецільового використання позивачкою коштів, які були ним виплачені на утримання дитини.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що одноособова зміна відповідачем порядку виплати аліментів суперечить умовам укладеного з позивачкою договору, а відтак є неправомірною і підтверджує посилання позивачки на порушення відповідачем умов укладеного договору.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані відповідачем суду документи не підтверджують його посилання на відкриття карткового рахунку на ім`я дочки ОСОБА_4 , так як з доданої до відзиву на позовну заяву виписки з карткового рахунку НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що вказаний рахунок відкрито на ім`я ОСОБА_1 і саме він користувався цим рахунком, про що також зазначено у апеляційній скарзі. Крім того, з наданої суду виписки з карткового рахунку не вбачається, що грошовими коштами, які обліковуються на зазначеному рахунку, користувалася дочка сторін.

Додану до апеляційної скарги довідку АТ КБ «ПриватБанк» від 13 січня 2022 року за реквізитами 672644, колегія суддів не приймає, як новий доказ, так як відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційна скарга не містить обґрунтування неможливості надання суду першої інстанції вищевказаної довідки. Крім того, вказана довідка датована 13 січня 2022 року, тобто вже після прийняття судом першої інстанції рішення у даній справі.

Відповідачем не були спростовані доводи позивачки про передачу їй відповідачем у період з грудня 2017 року по грудень 2020 року 63 000грн на утримання дитини, замість

визначених у договорі 185 000грн, не наданий власний розрахунок сплачених позивачці грошових коштів на утримання дочки, а відтак суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 122 000грн і підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку.

Твердження у апеляційній скарзі про те, що відповідач, з огляду на нецільове витрачення аліментів позивачкою, самостійно купував дитині одяг, продукти харчування, планшети, мобільні телефони та багато іншого, не звільняє відповідача від виконання умов договору від 27 листопада 2017 року, оскільки додаткова турбота батька про дитину не звільняє його від обов`язку здійснювати обов`язкові платежі на користь матері, з якою проживає дитина.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки дана справа була розглянута судом за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, проти чого заперечував відповідач, подавши заяву суду першої інстанції про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, колегія суддів зазначає про наступне.

Частиною 2 статті 19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні (ч. 4 ст. 19 ЦПК України).

Згідно ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частинами 5 та 6 статті 279 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін

відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч. 7 ст. 279 ЦПК).

Згідно частини 4 статті 277 ЦПК України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Частина 7 вказаної норми передбачає, що частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

Ухвалою судді від 1 лютого 2021 року відкрито провадження у даній справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Також в ухвалі зазначено, що відповідач має право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи за правила спрощеного позовного провадження протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Матеріали справи не містять відомостей про дату вручення відповідачу копії ухвали про відкриття провадження у справі, однак містять інформацію, що 15 березня 2021 року відповідач ознайомився з матеріалами справи.

5 квітня 2021 року до Солом`янського районного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, який підписаний представником відповідача - адвокатом Тітарчуком О.І., до якого додана заява про заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Доводи апеляційної скарги, що дана заява не була розглянута судом першої інстанції, є правомірними, так як відповідного процесуального документа матеріали справи не містять. Про вирішення заяви представника відповідача також не зазначено і у рішенні суду.

Разом з цим, враховуючи, що ціна позову не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, діючий ЦПК України не визначає, що справи про стягнення заборгованості по аліментам підлягають обов`язковому розгляду у порядку загального позовного провадження, а відтак дана справа підлягала розгляду тільки у порядку спрощеного провадження з викликом або без виклику сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (пункт 7).

Враховуючи, що дана справа не підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині не вирішення заяви відповідача із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та розгляд справи за правилами спрощеного провадження без виклику сторін, не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення апеляційним судом.

Крім того, зазначені порушення судом норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, допущенні судом порушення норм процесуального права не є обов`язковою підставою для скасування

судового рішення та не призвели до неправильного вирішення спору, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тітарчука Олександра Ігоровича залишити без задоволення, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк