ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/1990/21 Номер провадження 22-ц/814/1991/22Головуючий у 1-й інстанції Ощинська Ю.О. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Хіль Л.М.,

суддів: Карпушина Г.Л., Кузнєцової О.Ю.,

секретар: Бродська В.О.,

За участі: позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Ковтуна М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 12 травня 2022 року та додаткове рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 26 травня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відновлення меж земельної ділянки та усунення перешкод у її користуванні.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив зобов`язати ОСОБА_3 відновити межі земельних ділянок з кадастровими номерами :01:004:0137, :01:004:0136, за адресою: АДРЕСА_1 , звільнивши самовільно захоплені частини земельних ділянок, площею 0,0010 га, шляхом знесення побудованого паркану та не чинити перешкод у відновленні межових знаків. Зобов`язати ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди у користуванні земельними ділянками з кадастровими номерами :01:004:0137, :01:004:0136, за адресою: АДРЕСА_1 , а також просив вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позову вказував, що йому на підставі договору на праві особистої приватної власності належить земельна ділянка: площею 0.3217 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :01:004:0136, та земельна ділянка площею 0,1575 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд присадибна ділянка, кадастровий номер: :01:004:0137, що знаходяться за адресою:

АДРЕСА_1 , що на його замовлення ТОВ «ЗЕМЕЛЬНІ РІШЕННЯ» була розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер: :01:004:0136. Цією технічною документацією передбачалося встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки кадастровий номер: :01:004:0136. При проведенні робіт зі встановлення поворотних точок межі земельної ділянки виявлено, що поворотна точна 7 знаходиться на території, яка фактично використовується відповідачем, за парканом відповідача.

Зазначав, що відповідач був присутній під час проведення робіт та не надав доступу для встановлення межового знаку у вказаній точці. Тому камеральним шляхом було визначено, що площа частини земельної ділянки позивача, яка знаходиться за межами паркану відповідача, складає 0.0010 га.

Вважав, що ОСОБА_3 не дотримується спільних меж земельних ділянок, встановлених земельно- кадастровою документацією, відмовляється відновлювати межі земельних ділянок позивача, оскільки встановивши паркан на частині земельної ділянки кадастровий номер: :01:004:0136, відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні частиною земельної ділянки.

Вказував, що відповідач порушує право користування його земельними ділянками, яке полягає у спорудженні паркану на частині вказаних земельних ділянок, а не по спільній межі.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 12 травня 2022 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відновлення меж земельної ділянки та усунення перешкод у її користуванні відмовлено.

Додатковим рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 26 травня 2022 року у задоволенні вимог представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коваля В.І. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу адвоката відмовлено.

Додатковим рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 26 травня 2022 року заяву представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Ковтуна М.В. про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у відшкодування понесених витрат на правову допомогу 12000 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням та додатковим рішення місцевого суду, їх в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення та додаткове рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов слід задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що відповідач користується частиною його земельних ділянок, що підтверджено судовою експертизою у справі № 544/465/19.

Вказує, що відповідач порушив право користування його земельними ділянками, яке полягає у спорудженні паркану на частині його земельних ділянок, а не на спільній межі.

Окрім того, вказує, що експертом було встановлено, що фактичне користування відповідачем своїми земельними ділянками не відповідає встановленим в документах межам.

Відтак зазначає, що місцевим судом взагалі не було досліджено висновки експертизи.

Зазначає, що при ухваленні рішення місцевий суд посилався на нечинний нормативно-правовий акт - Інструкцію про встановлення ( відновлення ) меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затверджену наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376.

В судовому засіданні позивач та його представника ОСОБА_2 підтримав свої апеляційні скарги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Ковтун М.В. просив апеляційні скарги залишити без задоволенні, а рішення та додаткове рішення місцевого суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність і обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Місцевим судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування земельної ділянки серія ННВ 410211 від 16 березня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець І.П., належить земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , площею 0,1575 га, кадастровий номр земельної ділянки323885201:01:004:0137, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 12). Зазначене також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 117269929 від 16.03.2018 (а.с. 14) та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-020 (а.с. 25-27).

Згідно договору дарування будинку серія ННВ 410210 від 16 березня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець І.П., ОСОБА_1 належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 (а.с. 13). Зазначене також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 117263473 від 16.03.2018 (а.с. 19).

Відповідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-020 ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,3217 га, кадастровий номер :01:004:0136 (а.с. 20, 22-23).

З огляду на копії Листа-вимоги від 25.05.2019 ОСОБА_1 висунув претензію до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні ним земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 19.08.2020 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Смотриківська сільська рада Пирятинського району Полтавської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено. Судом апеляційної інстанції 19.11.2020 рішення Пирятинського районного суду залишено без змін (а.с. 35-43).

ОСОБА_3 на підставі розробленої технічної документації у 2000 році (а.с. 54-56) видано Державний акт на право приватної власності на землю серія IV-ПЛ № 051001 від 06.05.2001, площею 0,4956 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території с. Смотрики Смотриківської Сільської ради (а.с. 53).

Відповідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на праві приватної власності належать земельні ділянки з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1456, кадастровий номер: :01:004:0167 (а.с. 58) та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3499, кадастровий номер :01:004:0168 (а.с. 57).

17.06.2021 ОСОБА_3 звернувся із заявою до Пирятинського районного виробничого відділу ПРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» про відновлення зовнішніх меж належних йому земельних ділянок, у зв`язку із знищення його сусідом ОСОБА_1 межових знаків (а.с. 59).

08.07.2021 ДП «Центр державного земельного кадастру» було повідомлено ОСОБА_3 про те, що в раніше розробленій технічній земельній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі на місцевості знаходяться Акти приймання-передачі межових знаків на зберігання. Другий раз було також відновлено межі в присутності сусіда ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , у зв`язку з чим виробничий відділ не може розробити технічну документацію та відновити зовнішні межі (межові знаки) (а.с. 60).

Згідно листа виконавчого комітету Пирятинської міської ради від 17.06.2021 № Н-02-54/162 вказано про те, що за зверненням ОСОБА_3 14.05.2021 начальником відділу із земельних та екологічних питань виконкому Стадником Є.В. спільно з інспектором із землеустрою було проведено заміри відповідно до наданої документації із землеустрою та встановлено тимчасові межові знаки (а.с. 61).

Відмовляючи в задвовленні позову місцевий сду виходив з того, що позивачем не доведено які саме межі існуали до порушеного права позивача та в чому саме порушено його набуте 16.03.2018 року право.

Ухвалюючи додаткове рішення про відмову в задоволенні вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 11000 грн місцевий суд виходив з того, що оскільки відмовлено у задоволенні позову понесені витрати позивачем не підлягають відшкодуванню згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України.

Задовольняючи заяву представника відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 12000 грн. місцевий суд виходив з того, що вказані витрати належним чином доведені та є співмірними з заявленими вимогами.

Апеляційний суд вважає такі висновки місцевого суду вірними з наступних підстав.

Статтею 78 ЗК України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставіКонституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (ст. 152 ЗК України).

Спосіб закріплення спільних меж між земельними ділянками визначається за згодою власників таких земельних ділянок. Витрати на встановлення спільних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними.

Межовими знаками можуть бути природні чи штучні споруди і рубежі (річки, струмки, канали, лісосмуги, рослинні смуги, дерева, стежки, рівчаки, стіни, паркани, огорожа, шляхові споруди, бетонні або металеві стовпи, плити, моноліти, камені, інші споруди і рубежі), що збігаються із межею земельної ділянки або спеціально встановлюються на ній. Межові знаки на водних об`єктах не встановлюються. Власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду. У разі якщо межі земельних ділянок у натурі (на місцевості) збігаються з природними чи штучними лінійними спорудами, рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, рослинними смугами, шляхами, стежками, рівчаками, стінами, шляховими спорудами, парканами, огорожею, фасадами будівель, іншими лінійними спорудами, рубежами тощо) та раніше встановленими межами сформованих земельних ділянок, межові знаки можуть не встановлюватися.

Місцезнаходження межових знаків у разі їх визначення або встановлення відображається у матеріалах землевпорядного проектування та геодезичних вишукувань, а також на кадастрових планах земельних ділянок. Власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані дотримуватися меж земельних ділянок (ст.106 ЗК України)

Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Відповідно до ст. 55 ЗУ «Про земельний кадастр», встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача.

У разі передачі у власність та користування земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування технічна документація розробляється на підставі дозволу, виданого відповідним органом.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає:

а) завдання на складання технічної документації із землеустрою;

б) пояснювальну записку;

в) матеріали топографо-геодезичних робіт;

г) кадастровий план земельної ділянки;

ґ) перелік обмежень у використанні земельної ділянки;

д) відомості про встановлені межові знаки.

Відповідно до ст. 198 ЗК України, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає:а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки;б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами;в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості;г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі;ґ) виготовлення кадастрового плану.

Згідно ст.107 ЗК України основою для відновлення меж земельних ділянок є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки.

Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Місцевим судом було досліджено матеріали цивільної справи № 544/465/19 у двох томах, зокрема: технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 (том 1 а.с. 9-45); копія квитанції про сплату 9420 грн за експертизу (том 1 а.с. 185); висновок експерта № 2084 від 30.04.2020 (том 2 а.с. 52-78).

У позові ОСОБА_1 вказує на порушення права користування земельними ділянками з боку відповідача, що полягає у спорудженні паркану на частині вказаних земельних ділянок, а не по спільній межі.

Проте вказні обставини спростовуються як рішенням Пирятинського районного суду від 19.08.2020 у справі № 544/465/19, так і у постанові Полтавського апеляційного суду від 19.11.2020, де судом апеляційної інстанції вказано, що ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами переміщення відповідачем ОСОБА_3 паркану у сторону домоволодіння позивача, а також захоплення землі загального користування. Зазначене спростовано показами землевпорядника Смотриківської сільської ради ОСОБА_5 , який був допитаний в якості свідка.

Крім того, у справі №544/465/19 сторонами не заперечувалося, що спірні паркан та вбиральня зведені відповідачем на початку 2000 року. Тоді як право власності на земельні ділянки набуто позивачем на підставі договору дарування, укладеного 16.03.2018 року.

Від часу зведення відповідачем спірних паркану та вбиральні спору про місце їх розташування та про сумісну межу домоволодінь АДРЕСА_2 , власником якої до оформлення договору дарування була мати позивача ОСОБА_6 , та АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу, не виникало.

Згідно акту прийому-передачі межових знаків на зберігання від 01.10.2018 року, який міститься у технічній документації з землеустрою, складеній на замовлення ОСОБА_1 , зазначено, що поворотні точки у кількості 2 шт. співпадають з твердими контурами на місцевості та були помарковані фарбою. Власник земельної ділянки ОСОБА_1 претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки не має.

Межові знаки пред`явлені та передані на зберігання позивачу .

За інформацією Міжрайонного управління у Гребінківському та Пирятинському районах Головного управління Держгеокакдастру у Полтавській області від 07.08.2020 р. за № 565/120-20, координати поворотних точок меж земельних ділянок за кадастровими номерами :01:004:0136; :01:004:0137; :01:004:0167; :01:004:0168, які розташовані в межах с. Смотрики Пирятинського району Полтавської області, місцеположення поворотних точок меж земельних ділянок (на місцевості) ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не змінювалося.».

Відповідно до ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

У розумінні ст. 125 ЗК України ОСОБА_1 набув права власності на земельні ділянки, після проведеної 16.03.2018 року їх реєстрації з усіма правами та обов`язками, що належали попередньому власнику (відчужувану).

Сторонами у справах позовного провадження є позивач - особа, яка вважає, що її цивільне право порушене і яка пред`явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач - особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом, у результаті задоволення якого повинна вчинити відповідні дії (утриматися від таких), може бути примушена до вчинення відповідних дій з метою поновлення прав позивача тощо. Правомірній вимозі відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права.

Виходячи з підстав і предмету позову, предметом доказування є передусім факти, які повинні підтверджувати доводи позивача про те, що конкретні винні дії, вчинені відповідачем у певний час у відповідному місці та за відповідних обставин потягли порушення її права власності на нерухоме майно (право користування майном), перешкоджають їй у вчиненні конкретних дій щодо майна, зокрема, порушують межі її земельної ділянки, як це вбачається з правової позиції позивача. При цьому, позивачем мають бути зазначені конкретні дії відповідача, має бути встановлено, чи порушують такі конкретні дії права позивача, має бути встановлено, чи є дії відповідача винними, а питання про його відповідальність має вирішуватися з урахуванням встановленого.

Однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч. 3 ст. 158 ЗК України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Позивачем не надано доказів того, що він звертався до органів місцевого самоврядування за захистом своїх порушених прав.

Таким чином, місцевий суд дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено порушеного права, як такого, що забезпечується реальним його поновленням.

Щодо вимог про стягнення витрат у розмірі 9420 грн. за проведення судовї земельно-технічної експертизи по цивільній справі № 544/465/19 від 30.04.2020 року місцевий суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні в цій частині, оскільки вказне питання було предметом розгляду в іншій справі та вирішено з постанвлення відповідногорішення 19.08.2020 року.

Ухвалюючи додаткове рішення про відмову в задоволенні вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 11000 грн місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що що оскільки ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу у розумінні п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України.

Задовольняючи заяву представника відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 12000 грн. місцевий суд дійшов вірного висновку, що вказані витрати належним чином доведені та є співмірними з заявленими вимогами.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності фактичного користування земельними ділянками технічним правовстановлюючим документам, не підтверджено належними доказами.

Як на підставу позову апелянт вказує на те, що порушення права користування земельним ділянками з боку відповідача полягає у спордуженні паркану на частині вказаних земельних ділянком , а не на спільній межі проте вказані обставини спростовані рішенням Пирятинського районного суду Полтавської оабласті від 19.08.2020 року у справі № 544/465/19 яке залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 19.11.2020 року.

В зазначеному рішенні вказано, що позивачем не доведено належним та допустимими доказами преміщення відповідачем паркану у сторону домоволодіння АДРЕСА_1 , а також захоплення землі загального користування.

Позивач просить суд відновити межі земельної ділянки, проте позивачем не надано належних доказів до яких саме меж які існували до порушенняного його права відповідч повинен відновити земельні ділянки належні позивачу та в чому порушено його набуте 16.03.2018 року право.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v.Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 12 травня 2022 року та додаткове рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 26 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л.М. Хіль

Судді Г.Л. Карпушин

О.Ю. Кузнєцова

Повний текст постанови складено 02.11.2022 року