КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(у порядку ухвалення додаткового рішення)

03 листопада 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 759/7320/18

Апеляційне провадження № 22-з/824/616/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Супруна Ігоря Ігоровича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», ОСОБА_4 про визнання договору недійсним та повернення безпідставно набутих коштів, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та повернення безпідставно набутих коштів - відмовлено (т. 3 а.с. 4-7).

Не погодившись з рішенням суду, 28 січня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Приймак О.Ю. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив повністю скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідача судові витрати (т. 3 а.с. 10-18).

Постановою Київського апеляційного суду від 04 серпня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року - скасовано, ухвалено нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки Volkswagen Passat, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , який було укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 14 липня 2015 року на підставі довідки-рахунка серії AAE № 287405, виданою фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 14 липня 2015 року на ім`я ОСОБА_1 про те, що продано і видано автомобіль марки Volkswagen Passat, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , вартістю 445 420,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) грошові кошти в сумі 445 420 (чотириста сорок п`ять тисяч чотириста двадцять) грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) - 5 159,00 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 7 738,50 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом (т. 3 а.с. 72-78).

09 серпня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Супрун І.І. подав до суду клопотання, в якому просив долучити до матеріалів справи документи, що підтверджують витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 000,00 грн. витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції та 52 000,00 грн. витрат на правову допомогу в суді першої та апеляційної інстанцій, що були понесені на попередніх стадіях розгляду справи (т. 3 а.с. 84-89).

05 жовтня 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Івашківський А.О. подав до суду заперечення на клопотання про стягнення витрат на правову допомогу та просив відмовити у стягнення з ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у вищезазначеному розмірі (т. 3 а.с. 102-104, 130-131).

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Супрун І.І. підтримав подану заяву і просив її задовольнити. Представник відповідача - адвокат Івашківський А.О. заперечував проти задоволення заяви і просив відмовити в її задоволенні, посилався на не співмірність заявленої суми витрат на правничу допомогу.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.

Згідно з ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вищезазначене та положення ч. 5 ст. 130, ч. 4 ст. 270, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд визнав повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи заяви, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

Враховуючи ст. 28 Правил адвокатської етики необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18).

За змістом ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом та з апеляційною скаргою позивач заявляв про стягнення витрат на правничу допомогу та наводив попередній розрахунок судових витрат (т. 1 а.с. 1-8, т. 3 а.с. 10-18).

З матеріалів справи вбачається, що 16 січня 2017 року між АБ «Приймак та партнери» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги, в якому сторонами погоджено перелік послуг, які необхідні для надання правової допомоги клієнту (т. 1 а.с. 9-10).

На підтвердження повноважень адвокатів Приймак О.Ю., Король І.О. та Супрун І.І. у матеріалах справи містяться ордера на надання правової допомоги (т. 1 а.с. 11, 54, т. 3 а.с. 88).

На підтвердження витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції до суду надано квитанцію про оплату позивачем послуг з правової допомоги на суму 9 500,00 грн., а у позові наведено детальний розрахунок наданих послуг на вказану суму: консультація, підготовка позовної заяви, додатків та подання позову до суду (т. 1 а.с. 44).

Також до суду надано докази витрат на правову допомогу в суді першої інстанції, що понесені у зв`язку з переглядом заочного рішення, а саме підписані сторонами акти виконаних робіт від 09 грудня 2020 року, за якими ОСОБА_1 було надано наступні послуги: представництво інтересів в судовому засіданні 23 листопада 2020 року - 1 500,00 грн., представництво інтересів в судовому засіданні 09 грудня 2020 року - 1 500,00 грн., вивчення та надання правової оцінки заяви про перегляд заочного рішення та подання заперечень - 3 500,00 грн., написання та подання заяви про забезпечення позову - 5 000,00 грн. Оплата вказаних послуг підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями на загальну суму 11 500,00 грн. (т. 1 а.с. 222-228).

Крім того, позивачем було понесено витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у зв`язку з новим розглядом справи після скасування заочного рішення на суму 31 000,00 грн. На підтвердження таких витрат до суду надано акти виконаних робіт від 25 листопада 2020 року, 09 грудня 2020 року, 10 грудня 2020 року, 09 лютого 2021 року, 12 квітня 2021 року, 19 липня 2021 року, 13 жовтня 2021 року, 01 листопада 2021 року, 03 грудня 2021 року, 08 грудня 2021 року, за якими було надано наступні послуги ОСОБА_1 : підготовка та подача письмових пояснень - 1000,00 грн., написання і подача заяви про забезпечення позову - 2 500,00 грн., представництво у суді та реалізація ухвали про забезпечення позову - 5 000,00 грн., підготовка та подача письмових пояснень до апеляційного суду - 2 000,00 грн., представництво у суді 09 лютого 2021 року - 1 500,00 грн., подача відзиву та заяви про роз`яснення ухвали суду - 4 000,00 грн., підготовка та подача заяви про накладення арешту на майно боржника - 4 000,00 грн., написання та подання апеляції щодо забезпечення позову - 2 000,00 грн., представництво у суді 20 жовтня 2021 року - 1 500,00 грн., представництво у суді 17 листопада 2021 року - 1 500,00 грн., представництво інтересів у суді 02 грудня 2021 року - 1 500,00 грн., представництво в суді 08 грудня 2021 року - 1 500,00 грн. На підтвердження оплати вказаних послуг надано платіжні доручення (т. 2 а.с. 228-250).

Колегія суддів перевіривши надані докази на підтвердження витрат на правову допомогу позивача у суді першої інстанції у зв`язку з новим розглядом справи після скасування заочного рішення, не враховує витрати на суму 5 500,00 грн. за представництво інтересів в судовому засіданні 23 листопада 2020 року, 09 грудня 2020 року та за підготовку заяви про забезпечення позову, які позивач повторно включив до розрахунку витрат на правову допомогу.

На підтвердження витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції на суму 15 000,00 грн. представник ОСОБА_1 - адвокат Супрун І.І. подав акти виконаних робіт від 04 серпня та 08 серпня 2022 року, в яких зазначено, що адвокат підготував та подав апеляційну скаргу на рішення - 7 000,00 грн., ознайомився з матеріалами справи - 2 000,00 грн., представляв інтереси ОСОБА_1 в трьох судових засіданнях - 6 000,00 грн., оплата послуг підтверджується квитанціями (т. 3 а.с. 84-87).

Згідно з ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19).

В суді апеляційної інстанції представник позивача - адвокат Супрун І.І. заявив про зменшення заявлених витрат на правничу допомогу у зв`язку із помилковим повторним врахуванням таких витрат на суму 11500 грн. зазначивши, що загальна сума понесених витрат на правничу допомогу складає 55 000 грн. про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 3 а.с. 145-146).

Представник ОСОБА_2 - адвокат Івашківський А.О. заперечував проти стягнення з ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу та зазначав, що заявлений розмір витрат є неспівмірним та ставить відповідача у скрутне фінансове становище і порушує принцип справедливості. Вказував, що у договорі про надання правової допомоги відсутня інформація щодо гонорару адвоката, фіксованої вартості послуг та погодинна оплата за надані послуги. Враховуючи вказане, є незрозумілим яким чином вартість наданої правової допомоги формувалась представником та чи вказані в актах послуги апелянту надавалися. Вважає, що позивачем не підтверджено належними доказами понесення витрат на правову допомогу, зокрема, до суду не надано банківські виписки на підтвердження зарахування коштів на поточний рахунок адвокатського бюро, а у актах виконаних робіт зазначено неповну назву суду першої інстанції (т. 3 а.с. 102-104, 130-131).

З огляду на положення п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Таким чином, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Апеляційний суд оцінив заявлений розмір витрат на правову допомогу на предмет співмірності зі складністю цієї справи та реальності таких витрат, а також дослідив надані докази на підтвердження понесення цих витрат та дійшов висновку про їх зменшення.

Врахувавши вищевказане, колегія суддів погодилась з доводами представника відповідача - адвоката Івашківського А.О. щодо завищеної суми витрат на правничу допомогу, яку позивач просив стягнути з відповідача за розгляд справи в суді першої інстанції, оскільки такий розмір не відповідає складності справи, наданим адвокатом обсягом послуг в суді та не відповідає критерію розумності.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, виходячи з вищенаведених вимог законодавства, засад розумності і справедливості, та враховуючи заперечення відповідача суд визначає до стягнення суму витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції 30 000,00 грн. та в суді апеляційної інстанції в розмірі 15 000,00 грн., яка є співмірною зі складністю цієї справи, тривалим часом розгляду справи та наданим адвокатом обсягом послуг у судах, а також відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

З огляду на вищезазначене, оскільки витрати на професійну правничу допомогу доведені, колегія суддів дійшла висновку про стягнення 30 000,00 грн. витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції та 15 000,00 грн. в суді апеляційної інстанції з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 246, 270 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Супруна Ігоря Ігоровича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) - 30 000,00 грн. витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції та 15 000,00 грн. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 04 листопада 2022 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова