Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого-судді - Букіної О.М.,

при секретарі - Скаженик Я.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 , треті особи: Центр надання адміністративних послуг Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, Солом`янське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Локомотив Київ», ОСОБА_5 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням та скасування державної реєстрації,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_7 яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 , в якому просив суд:

- визнати ОСОБА_7 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 ;

- скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданого позову вказував, що квартира АДРЕСА_1 належить йому на праві власності.

У даній квартирі зареєстровані чотири особи: ОСОБА_6 (позивач), ОСОБА_5 (син позивача), ОСОБА_7 (дружина сина позивача; відповідач) та ОСОБА_4 (син ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ).

Вказує, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 10.11.2014 шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було розірвано.

Зазначає, що ініціатором розірвання шлюбу була відповідачка, а син позивача - ОСОБА_5 , в свою чергу намагався зберегти сім`ю.

Стверджує, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 10.10.2014 було стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання їх сина ОСОБА_4 .

Позивач посилається, що даним судовим рішенням було встановлено факт проживання ОСОБА_5 разом із матір`ю ОСОБА_7 .

Вказує, що із березня 2017 року ОСОБА_7 разом із ОСОБА_4 не проживають у спірній квартирі, оскільки покинули її добровільно, забрали свої речі та переїхали проживати до м. Обухів Київської області разом із новим чоловіком ОСОБА_7 .

Зазначає, що коли відповідач-1 покидала спірну квартиру, остання забрала із квартири усі меблі, побутову техніку та речі, які належали позивачу, що змусило його звертатися до правоохоронних органів.

Позивач стверджує, що позивачка тривалий час не проживає у спірній квартирі без будь-яких перешкод та має інше місце проживання, а тому просить суд позовні вимоги задовольнити.

30.10.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 31.10.2018 у справі було відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

22.02.2019 начальником Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Давиденко В. до суду було подано лист, у якому остання просила суд провести розгляд справи без участі представника служби та при ухваленні рішення врахувати інтереси дитини.

22.02.2019 представником третьої особи Управління (Центру) надання адміністративних послуг Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації - Голодинець О.В. було подано до суду пояснення на позовну заяву у яких остання зазначила, що суб`єктом надання адміністративної послуги щодо скасування/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи є Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація в особі Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб.

27.02.2019 відповідачем було подано до суду клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

27.02.2019 відповідачем було подано до суду клопотання про зупинення провадження у справі до залучення правонаступника позивача.

06.03.2019 відповідачем до суду було подано відзив на позовну заяву у якому остання проти позовних вимог заперечила.

В обґрунтування своїх заперечень вказує, що причиною розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було те, що ОСОБА_5 вчиняв фізичне та психологічне насилля над нею, що підтверджується зверненнями її до правоохоронних органів.

Зазначає, що причиною залишення відповідачами спірної квартири було те, що ОСОБА_5 систематично протягом 2014-2015 років застосовував фізичне насилля щодо ОСОБА_7 , через що остання була змушена виїхати із спірної квартири.

Вказує, що із спірної квартири вона із сином виїхали у березні 2017 року та це було зумовлено тим, що позивач та її колишній чоловік чинили перешкоди для проживання їх із сином у спірній квартирі.

Крім цього вказує, що при залишенні спірної квартири вона забрала лише свої особисті речі, а також ті, які були її власністю. Також звертає увагу, що інтерес до спірного житла вона не втратила та іншого житла, яке належить їй та її дитині на праві власності , не має.

З урахуванням викладеного просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.05.2019 розгляд справи було призначено у підготовчому засіданні у порядку загального позовного провадження.

19.07.2019 ОСОБА_1 було подано до суду клопотання про залучення її до участі у справі у якості правонаступника позивача.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19.09.2019 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення її до участі у справі в якості правонаступника позивача було відмовлено, а провадження у справі було зупинене до вступу у справу правонаступників позивача.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.12.2021 було поновлено та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.12.2021 було залучено до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_1 .

20.01.2022 відповідачем було подано до суду клопотання про доручення доказів.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.07.2022 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_8 , яка діє у своїх інтересах та у інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_9 , у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала та просила суд відмовити у їх задоволенні.

Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, проте їх неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Судом встановлено, що спірна квартира є однокімнатною, житловою площею 18,7 м2, загальною площею 31,3 м2, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка на підставі свідоцтва про право власності серії ККВ № 3646 від 21.02.1997 виданого належала ОСОБА_6 (а.с. 8).

Відповідно до довідки виданої ОСББ «Локомотив Київ» вих. № 89 від 15.09.2014 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрованими значилися ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (власник), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (син), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (невістка), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (онук) (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 помер та спадкоємцем після його смерті який прийняв спадщину на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 143).

Таким чином судом встановлено, що власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , станом на день ухвалення рішення є ОСОБА_1 .

15.09.2018 між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 було укладено шлюб, який був зареєстрований Обухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис 209. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_11 » (а.с. 58).

На даний час у спірній квартирі зареєстровані три особи: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до акту про не проживання осіб за місцем реєстрації від 11.06.2018 за підписом ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 із сином ОСОБА_4 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 із 20.03.2017 (а.с. 10).

В ході розгляду справи у суді встановлено, що відповідач та її неповнолітній син дійсно не проживають у спірній квартирі понад встановлений законом строк, проте таке непроживання пов"язане з поважними причина, зокрема, через вчиненням колишнім чоловіком ОСОБА_5 щодо відповідачки психологічного і фізичного насильства та неприязненими стосунками, які склалися зі членами власниками спірного житла щодо порядку користування даним житлом.

Так, у судовому засіданні відповідач пояснила, що вона разом з сином вимушена була залишити спірну квартиру, оскільки проживати у спірному житлі було неможливо.

При цьому, відповідач у судовому засіданні зазначила, що наразі вона із сином проживає у м. Обухові Київської області, проте вказане житло їй на праві власності не належить. Разом з цим зазначила, що інтересу до спірної квартири вона не втратила та має бажання проживати за адресою своєї реєстрації, але наразі це не можливо у зв`язку із тим, що позивач та ОСОБА_5 чинять їй та її сину перешкоди у користуванні спірною квартирою.

Також звертає увагу на ту обставину, що наразі її син ОСОБА_4 закінчує навчання у школі та має намір вступити до ВНЗ у м. Києві, а тому бажає проживати у спірній квартирі.

У судовому засіданні позивач пояснила, що ключі від спірної квартири відповідач та її син не мають та відповідно, доступу до даного житла відповідачі не мають.

З матеріалів справи встановлено, що 20.01.2016 та 23.01.2016 ОСОБА_6 звертався із заявами до Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві щодо конфліктних ситуацій між його сином ОСОБА_5 та невісткою ОСОБА_7 .

Крім того, вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 30.06.2020 було визнано винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт строком на 200 годин.

Як вбачається із копії даного вироку вбачається, що 19.11.2015 близько 21.00 год. ОСОБА_5 перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 , на ґрунті особистих неприязних відносин, під час раптового виниклого конфлікту зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_7 умисно завдав останній удар у щелепу, три удари в область лівого плечового суглобу та удар у ділянку передпліччя лівої руки, чим спричинив легкі тілесні ушколдення (а.с. 1181-182).

Аналізуючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає встановленим, що відповідачі не проживають у спірній квартирі з поважних причин та відповідно, з боку власника спірного майна чиняться перешкоди у користуванні спірною квартирою.

Дані обставини, позивачем у судовому засіданні спростовані не були.

Згідно із частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно ч.2,3 ст. 156 ЖК України за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї.

Згідно ст.64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і

власником житла або законом.

Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 405 ЦК України строки непроживання у жилому приміщенні без поважних причин.

При цьому, чинне законодавство передбачає суд ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності особи за місцем свого проживання.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц.

Виходячи з недоведеності позивачем факту відсутності відповідачів у спірній квартирі понад рік без поважних причин, та, встановивши, що між сторонами існують конфліктні відносини з приводу користування відповідачами спірною квартирою, відсутності втрати інтересу до цього житла відповідачів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання відповідачів такими, що в силу положень ст.405 ЦК України втратили право користування спірним житловим приміщенням.

Разом з цим, суд вважає, що зміна відповідачами місця проживання була викликана наявністю перешкод для проживання у спірній квартирі з боку позивача та членів його сім"ї, та квартира за адресою: АДРЕСА_2 , є єдиним законним місцем проживання відповідачів.

Доказів, які б спростовували твердження відповідачів щодо поважних причин їх непроживання у спірній квартирі, та які відповідали вимогам ст.ст. 76-80 ЦПК України, позивачем не надано і не спростовано.

У свою чергу, твердження відповідачки підтверджені належними та допустимими доказами, в тому числі і письмовими.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

З урахуванням того, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , а тому правових підстав для задоволення вимог позивача і в частині скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 , суд не знаходить.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача,як необгрунтованих.

Керуючись ст.ст.13, 41 Конституції України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991, та набула чинності для України 27.09.1991, Законом України «Про охорону дитинства», ст. 156 ЖК України , статтями 29, 316, 317, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 19, 76-81, 206, 258-259, 263-265, 273, 353 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням та скасування державної реєстрації, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 07.11.2022.

Суддя О. М. Букіна