КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2022 року м. Київ

Справа № 760/15137/16-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/1805/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В. суддів: Поліщук Н.В., Шкоріної О.І. за участю секретаря Чепур Н.К., Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні за апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Букіної О.М. 21 грудня 2017 року у м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ІСТА» до Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання недійсним свідоцтв № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 на знаки для товарів і послуг та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В

У вересні 2016 року ОСОБА_2 , ТОВ «Торговий дім «ІСТА» звернулися до суду з позовом до Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання недійсним свідоцтв України № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 на знаки для товарів і послуг та зобов`язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 є власником свідоцтва України № НОМЕР_7 на знак для товарів і послуг від 25 жовтня 2007 року. ТОВ «Торговий дім «ІСТА» є власником невиключної ліцензії на користування знаком для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_7 .

Торговельні знаки для товарів і послуг за свідоцтвами України №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5, НОМЕР_6 є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати з їх раніше зареєстрованим знаком « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за свідоцтвом України № НОМЕР_7 , а також є оманливими та такими, що можуть ввести в оману споживачів щодо особи, яка виробляє товари.

Зазначали, що Державною службою інтелектуальної власності України на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були зареєстровані знаки для товарів і послуг, та видані свідоцтва України №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_8 . Домінуючим елементом у знаках для товарів і послуг за вказаними свідоцтвами України є словесний елемент «ІНФОРМАЦІЯ_3» та/або «ІНФОРМАЦІЯ_2», який повністю тотожний знаку для товарів і послуг « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за свідоцтвом України № НОМЕР_7 , власником якого є ОСОБА_2 , заявка на реєстрацію якого була подана раніше, ніж відповідачів на їх знаки.

Крім того, позивачі звертали увагу суду на те, що свідоцтво України № НОМЕР_8 на знак для товарів і послуг « ІНФОРМАЦІЯ_2 », власником якого є ОСОБА_4 , вже було визнано недійсним повністю рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року у справі № 760/15590/15-ц.

Враховуючи наведене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_2 , ТОВ «Торговий дім «ІСТА» просили суд:

визнати повністю недійсними свідоцтва України №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 на знаки для товарів та послуг;

зобов`язати Державну службу інтелектуальної власності України опублікувати в офіційному бюлетені «Промислова власність» відомості про визнання недійсними повністю свідоцтв України №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5, НОМЕР_6 на знаки для товарів та послуг та внести відповідні відомості до Державного реєстру свідоцтв на знаки для товарів та послуг.

В уточненнях позовних вимог, поданих 30 серпня 2017 року, позивачами змінені підстави позову з урахування висновків судової експертизи та рішення про визнання знаку № 86386 добре відомим, а також у зв`язку з необхідністю залучення до участі у справі в якості відповідача Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, якому були передані повноваження Державної служби інтелектуальної власності України /т.2 а.с.186-201/.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року позов ОСОБА_2 , ТОВ «Торговий дім «ІСТА» задоволено частково.

Визнано повністю недійсними свідоцтва України НОМЕР_12, НОМЕР_13, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, № НОМЕР_6 на знаки для товарів та послуг.

Зобов`язано Міністерство економічного розвитку і торгівлі України внести до Державного реєстру свідоцтв на знаки для товарів і послуг відомості щодо визнання недійсними повністю свідоцтв України на знаки для товарів і послуг № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, № НОМЕР_6 та опублікувати відповідні відомості у офіційному бюлетені «Промислова власність».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачі довели свої вимоги, оскільки висновком судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 24 січня 2017 року № 306/16 встановлено, що використання оспорюваних знаків для товарів і послуг може вводити в оману споживачів щодо особи виробника товарів позивача.

Суд вважав, що знаки для товарів і послуг за свідоцтвами України №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6 не відповідають умовам надання правової охорони встановленим абзацом 5 пункту 2 статті 6, абзацом 2, пункту 3 статті 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», тому оспорювані свідоцтва необхідно визнати недійсними на підставі статті 19 Закону України «Про охорону прав на знак для товарів і послуг».

При цьому, суд встановив, що функції з реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності, зокрема, щодо ведення Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, та опублікування в офіційному бюлетені «Промислова власність» відомостей щодо визнання недійсними повністю або частково свідоцтв України, здійснює Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, тому відмовив у задоволенні відповідних позовних вимог до Державної служби інтелектуальної власності України /т.3 а.с.14-18/.

Відповідач ОСОБА_1 , 14 грудня 2020 року звернувся з апеляційною скаргою на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року.

У вимогах апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу до розгляду до Печерського районного суду міста Києва, так як порушені правила підсудності.

Також апеляційна скарга мотивована тим, що скаржник не був належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки він не отримував жодної повістки. У зв`язку з цим, при ухваленні рішення не були враховані істотні обставини, які мають значення для справи, оскільки ОСОБА_1 не мав можливості подати заперечення відносно позову.

Звертає увагу, що позивачами не було надано доказів спорідненості товарів і послуг 01,03, 04. 07, 12, 35, 37, 39 класів МКТП, для яких зареєстровані знаки «ІНФОРМАЦІЯ_1», «ІНФОРМАЦІЯ_3» з товарами 9 класу МКТП, для яких зареєстрований знак « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». А тому вважає заявлені позовні вимоги недоведеними та такими, що не підлягають до задоволення /т.4 а.с.157-165/.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 квітня 2021 року (суддя Болотов Є.В.) поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року та відкрито апеляційне провадження у справі /т.4 а.с.191/.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року (судді Болотов Є.В., Музичко С.Г., Лапчевська О.Ф.) справа призначена до розгляду в судовому засіданні з повідомленням учасників справи /т.4 а.с.196/.

Згідно з протоколом автоматизованої зміни складу колегії суддів від 23 квітня 2021 року суддя Лапчевська О.Ф. замінена на суддю Березовенко Р.В. /т.4 а.с.201/.

Ухвалою Київського апеляційного суду, занесеною до протоколу судового засідання від 28 квітня 2021 року, відмовлено у задоволенні клопотання представника позивачів про заміну відповідача Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на належного - ДП «Український інститут інтелектуальної власності» /т.4 а.с.226/.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 червня 2021 року (судді Болотов Є.В., Музичко С.Г., Березовенко Р.В.) апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , ТОВ «Торговий дім «ІСТА» до Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва України № НОМЕР_6 на знак для товарів і послуг та зобов`язання вчинити дії скасовано. Ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову /т.5 а.с.51-54/.

Постановою Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (Луспеник Д.Д., Воробйова І.А., Коломієць Г.В., Лідовець Р.А., Черняк Ю.В.) касаційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 14 червня 2021 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим ,що суд апеляційної інстанції не забезпечив повного та всебічного розгляду справи, не сприяв сторонам у реалізації ними їх процесуальних прав та, відхиляючи висновок судової експертизи від 24 січня 2017 року № 306/16, належно не мотивував його відхилення, фактично самостійно, не маючи на те спеціальних знань, здійснив дослідження об`єктів інтелектуальної власності, яке ставилося перед експертною установою, перебравши на себе не притаманні суду функції експерта.

Крім того, суд апеляційної інстанції, вважаючи вказаний висновок експерта необґрунтованим, не скористався процесуальною можливістю у порядку, передбаченому ЦПК України, викликати експерта в судове засідання для надання усних пояснень щодо його висновку або поставити на обговорення питання про призначення додаткової чи повторної експертизи /т.6 а.с.140-146/.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 грудня 2021 року визначений склад колегії суддів: суддя-доповідач Соколова В.В., судді Поліщук Н.В., Шкоріна О.І. /т.6 а.с.150/.

З матеріалів справи вбачається, що суддями Соколовою В.В. та Шкоріною О.І. у вказаній справи приймались судові рішення процесуального характеру за апеляційними скаргами інших відповідачів.

Так, відповідач ОСОБА_3 16 лютого 2017 року звертався з апеляційною скарго на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року, якою було відкрито провадження у цій справі. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 квітня 2017 року (суддя Соколова В.В.) апеляційну скаргу визнано неподаною та повернуто апелянту у зв`язку з не усуненням ним недоліків /т.2 а.с.133-143/. Також відповідач ОСОБА_3 12 травня 2017 року звертався з апеляційною скарго на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року, якою було відкрито провадження у цій справі. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 липня 2017 року (суддя Усик Г.І.) відмовлено у відкритті апеляційного провадження у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження /т.2 а.с.155-165/. Відповідач ОСОБА_3 звертався з апеляційною скаргою на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року, якою було відкрито провадження у цій справі і 22 грудня 2017 року. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 січня 2018 року (суддя Соколова В.В.) відмовлено у відкритті апеляційного провадження так як є ухвала Апеляційного суду м. Києва від 26 липня 2017 року, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження /т.3 а.с.20-28/.

Відповідач ОСОБА_5 19 жовтня 2020 року звертався з апеляційною скаргою на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року. Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року (суддя Шкоріна О.І.) відмовлено у відкритті апеляційного провадження з огляду на сплив річного строку з дня складення повного тексту рішення /т.3 а.с.92-115, 138-142/.

Відповідач ОСОБА_3 26 жовтня 2020 року звертався з апеляційною скаргою на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року. Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження з огляду на сплив річного строку з дня складення повного тексту рішення /т.3 а.с.117-128,146-150/.

Постановою Верховного Суду від 03 лютого 2021 року касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_5 залишені без задоволення, а ухвали Київського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року залишено без змін /т.4 а.с.148-153/.

Оскільки вказані судові рішенні не скасовані судом касаційної інстанції, а також враховуючи, що ці судді не приймали участі при вирішенні справи по суті, з огляду на положення ст.ст. 36, 37 ЦПК України відсутні підстави для самовідводу суддів Соколової В.В. та Шкоріної О.І .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 грудня 2021 року (судді Соколова В.В., Поліщук Н.В., Шкоріна О.І.) закінчено проведення підготовчих дій та справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням учасників справи /т.6 а.с.151/.

В ході розгляду справи учасниками справи суддям відводів заявлено не було.

При новому розгляді справи участь в судовому засіданні апеляційного суду приймав представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Чулінін Д.Г., який підтримав апеляційну скаргу та просив про її задоволення.

Інші учасники справи повідомлялись про час та місце розгляду справу неодноразово, в порядку визначеному процесуальним законом, однак в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили.

Зокрема, відповідач ОСОБА_1 , апеляційна скарга якого є предметом даного апеляційного перегляду, повідомлявся шляхом направлення судового повідомлення на офіційну електронну адресу його представників - адвоката Лук`янова К.Е. та адвоката Віхрова О.В. /т.6 а.с.152,153,169,170,230,233 т.7 а.с.26,34,86,98/. Також повідомлявся особисто телефонограмою /т.6 а.с. 173/. Представник звертався до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи /т.6 а.с. 158-161/.

Позивачу ОСОБА_2 судові повідомлення направлялись на його адресу поштою /т.6 а.с.221 т.7 а.с.66/ та офіційну електронну представника адвоката Картушина Д.М. /т.6 а.с.154,169,170 т.7 а.с.26,34,86,98/.

Позивачу ТОВ «Торговий дім «ІСТА» судові повідомлення направлялись на офіційну електронну адресу, а також на офіційну електронну адресу представника адвоката Картушина Д.М. /т.6 а.с.154,169,170 т.7 а.с.26,34,86,98/.

Адвокат Картушин Д.М. діючи в інтересах обох позивачів, приймав участь в судовому засіданні 14 лютого 2022 року /т.6 а.с.116-177/. Однак, в подальшому не з`являвся, причини неявки суду не повідомляв.

Відповідач ОСОБА_5 повідомлявся шляхом направлення судових повідомлень засобами поштового зв`язку та телефонограмою /т. 6 а.с.165,172,226,228,239 т.7 а.с.65, 66/.

Відповідач ОСОБА_4 повідомлявся шляхом направлення судових повідомлень засобами поштового зв`язку /т.6 а.с.166,222,224 т.7 а.с. 33,67,68,98/.

В ході даного апеляційного перегляду справи було розглянуто ряд заяв та клопотань представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Чулініна Д.Г.:

заява про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 /т.7 а.с.11-13,42-47/.

Ухвалою апеляційного суду занесеною до протоколу судового засідання від 04 липня 2022 року відмовлено у її задоволенні /т.7 а.с.28/. Вирішуючи дане питання апеляційний суд виходив з того, що даним відповідачем порушені строки звернення з таким клопотанням, визначені положеннями ч. 2 ст.363 ЦПК України. Також колегією суддів прийнято до уваги те, що даному відповідачу було відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі, що виходячи з положень ст. 358 ЦПК України є перешкодою для повторного звернення з апеляційною скаргою, а приєднання до апеляційної скарги є також реалізацією права на апеляційне оскарження в установленому процесуальним законом порядку.

До заяви про приєднання були долучені: заява свідка ОСОБА_7 та копія його трудової книжки, свідоцтво про реєстрацію ФОП ОСОБА_5 , свідоцтво про реєстрацію ФОП ОСОБА_1 /т.7 а.с.48-61/. В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 просив про долучення його до матеріалів справи, вказане клопотання задоволено ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 24 листопада 2022 року.

1) клопотання про призначення повторної комісійної судової експертизи в якому він просив поставити питання щодо: схожості знаків для товарів і послуг за свідоцтвами України № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, НОМЕР_14, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, № НОМЕР_6 із знаком для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_7 настільки, що їх можна спутати; можливості введення споживачів в оману щодо особи, яка виробляє товар чи надає послуги; наявності у знаку за свідоцтвом № НОМЕР_7 загальновживаного символу або терміну. Клопотання мотивовано суперечністю висновків судової експерти № 306/16 дійсним обставинам справи та матеріалам справи /т.6 а.с.175-176/. Ухвалою апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року відмовлено в задоволені клопотання.

2) клопотання про виклик в судове засідання експертів Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Голікової Олени Валеріївни та Федоренка Владислава Леонідовича , якими був складений Висновок судової експертизи № 306/16 від 24 січня 2017 року /т.6 а.с.175-176/. Ухвалою апеляційного суду занесеною до протоколу судового засідання від 04 липня 2022 року задоволено клопотання, викликано в судове засідання експертів для надання пояснень щодо наведених ними висновків /т.7 а.с.28/. Вирішуючи дане питання апеляційний суд виходив з того, що на доцільності викликати експертів в судове засідання для надання усних пояснень щодо його висновку звертав увагу і суд касаційної інстанції. Також виклик експертів є доцільним для розгляду клопотання про призначення повторної судової експертизи та вирішення справи по суті. Експерти надали пояснення в судовому засіданні 25 липня 2022 року. Узагальнені пояснення експертів будуть наведені та оцінені судом в межах встановлення обставин справи та їх оцінки.

3) до клопотання про проведення експертизи та виклику експертів був долучений Висновок № СЕ-19/104-21/19538-ІВ від 26 липня 2021 року складений судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Жирко В.В. на замовлення ОСОБА_3 /т.6 а.с.177-200/. В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 просив про долучення його до матеріалів справи, вказане клопотання задоволено ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 24 листопада 2022 року.

4) клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи підписів здійснених від імені ОСОБА_3 в судових повістках та апеляційних скаргах на ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження у справі, для підтвердження чи спростування їх вчинення ОСОБА_3 та з`ясування чи вчинені вони під впливом збиваючих факторів /т.6 а.с.204-205/. Ухвалою апеляційного суду занесеною до протоколу судового засідання від 04 липня 2022 року відмовлено у його задоволенні /т.7 а.с.28/. Вирішуючи дане клопотання апеляційний суд виходив з того, що вказані питання, виходячи з меж доводів апеляційної скарги, не входять до предмету апеляційного перегляду справи.

5) клопотання про долучення до матеріалів справи: рекламної продукції, що свідчить про використання відповідачами спірних позначень, заява свідка ОСОБА_9 , виписка з Державного реєстру юридичних осіб щодо ПП «Промтехтрейд» /т.7 а.с.101/. Ухвалою апеляційного суду занесеною до протоколу судового засідання від 03 жовтня 2022 року задоволено клопотання, документи долучені до матеріалів справи, їх оцінка буде надана в мотивувальній частині цієї постанови.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_10 в заяві, що надійшла електронною поштою 17 червня 2022 року, просив задовольнити клопотання ОСОБА_3 про призначення повторної комісійної судової експертизи та про виклик в судове засідання експертів Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Голікової Олени Валеріївни та Федоренка Владислава Леонідовича , якими був складений Висновок судової експертизи № 306/16 від 24 січня 2017 року /т.7 а.с.1-3/.

Також від відповідача ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_10 , електронною поштою 03 жовтня 2022 року надійшла заява про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної даності, посилаючись на те що спірні торгівельні марки використовувались відповідачами з 2000-2005 року. Тому просить відмовити у позові з цих підстав /т.7 а.с.107-113 /.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Перше процесуальне питання, яке підлягає вирішенню до вирішення справи по суті це питання визначення меж апеляційного перегляду справи.

Так, в силу ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В порядку ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга, що є предметом цього апеляційного розгляду подана відповідачем ОСОБА_1 , а отже рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в частині вирішення питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки даного відповідача. Інші відповідачі в установленому процесуальним законом порядку своїм правом на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції не скористались.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 , є співвласником лише одного із шести оскаржуваних свідоцтв на знаки для товарів та послуг, а саме знаку «Feel Only Real Speed Energy» зареєстрованим за свідоцтвом України № НОМЕР_6 від 10 березня 2016 року. Співвласником цього знаку є також ОСОБА_3 , а видано воно було Державною службою інтелектуальної власності, правонаступником якої є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України.

А отже предметом цього апеляційного розгляду є рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ІСТА» до Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання недійсним свідоцтва № НОМЕР_6 на знаки для товарів і послуг та зобов`язання вчинити дії.

В іншій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається, так як під час розгляду справи не було встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права. А отже відсутні підстави для виходу за межі доводів апеляційної скарги.

Наступним процесуальним питанням, яке підлягає розгляду першочергово становить питання підсудності справи.

Так, перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення правил територіальної підсудності і його вимогу про направлення справи до Печерського районного суду м. Києва апеляційний суд виходить з того, що позов був пред`явлений у вересні 2016 року.

Відповідно до п. 15 ст. 28 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

В силу п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) суд передає справу на розгляд іншого суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною другою цієї статті визначено, що справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Одним із відповідачів у позові була Державна служба інтелектуальної власності України, місце знаходження якої було: м. Київ, вул. В.Липківського,45, що територіально відноситься до Солом`янського району м. Києва.

Слід погодитись з твердженням представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Чулініна Д.Г., що Постановою Кабінету Міністрів України № 585 від 23 серпня 2016 року було ліквідовано Державну службу інтелектуальної власності, поклавши на Міністерство економічного розвитку і торгівлі завдання і функції з реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності та визначивши його правонаступником, в частині реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності.

Однак, у п.2 цієї Постанови Кабінетом Міністрів України також було установлено, що Державна служба інтелектуальної власності продовжує здійснювати повноваження та функції з реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності до набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення зазначених повноважень та функцій Міністерством економічного розвитку і торгівлі. Дата припинення Державної служби інтелектуальної власності України як юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців визначена 25 квітня 2019 року.

Таким чином, на момент пред`явлення позову і при вирішенні питання про відкриття провадження у справі (14 вересня 2016 року) Державна служба інтелектуальної власності України, існувала як юридична особа і продовжувала здійснювати повноваження та функції з реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності. Її місце знаходження територіально відносилося до Солом`янського району м. Києва, а тому провадження у справі було відкрито з додержанням правил підсудності, а тому справа повинна була бути розглянута Солом`янським районним судом і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, внаслідок передачі функції з реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності Міністерству економічного розвитку і торгівлі. До того ж питання належного відповідача у справі, в силу норм процесуального законодавства, не може бути вирішено на стадії відкриття провадження у справі.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення правил територіальної підсудності та його вимогу про направлення справи для розгляду до Печерського районного суду м. Києва слід визнати безпідставними.

З огляду на те, що в силу п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України обставини розгляду справи судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, то питання додержання норм процесуального права щодо повідомлення такого учасника підлягає перевірці першочергово.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, щодо його належного повідомлення про судовий розгляд справи. А тому вказане питання підлягає вирішенню першочергово.

Згідно з положеннями ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

А отже положення п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України підлягають до застосування апеляційним судом.

Згідно ч.ч.1,2 ст.211 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

В порядку визначеному ч.ч.2, 4,5,6 ст. 128 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 223 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав як неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції).

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо додержання правил належного повідомлення учасників судового розгляду.

Так, Велика Палата Верховного суду, зокрема в Постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, вказала на те, що не повідомивши відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, були порушені принципи рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17-ц вказано, що приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи.

Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року в справі № 466/5632/14-ц та інших.

Виходячи з вказаних норм процесуального законодавства, чинних на час вирішення справи судом першої інстанції, а також норм чинних на час розгляду справи апеляційним судом, та вже усталеної судової практики, розгляд справи має відбуватися в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд має повідомити учасників справи, зокрема, судовими повістками-повідомленнями, які можуть направлятись на адресу зареєстрованого місця проживання учасника справа - фізичної особи. Належним повідомленням вважається вручення такого повідомлення під розписку, а відсутність відомостей про вручення особі повідомлення про дату, час і місце судового засідання має наслідки у вигляді відкладення розгляду справи. Не перешкоджає розгляду справи лише неявка належним чином повідомленого учасника справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 був залучений до участі у справі за клопотанням представника позивачів ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 10 жовтня 2016 року /т. а.с.8-10/.

На вказану позивачами адресу відповідачу ОСОБА_1 судом направлялись судові повістки /т.2 а.с.17,98,130,175,212,220/. Судова повістка про призначене судове засідання на 13 вересня 2017 року повернута поштовим відділенням без вручення /т.2 а.с.182-183/. Дані про вручення чи причини невручення інших направлених судових повісток в матеріалах справи відсутні. А отже дані про належне повідомлення даного відповідача про розгляд справи судом першої інстанції в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлено без додержанням норм процесуального права, щодо належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку про наявність обов`язкової підстави для його скасування в частині вирішення позовних вимог пред`явлених до даного відповідача та ухвалення в цій частині нового судового рішення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги по суті спору апеляційним судом встановлені наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини.

Позивач ОСОБА_2 є власником свідоцтва на знак для товарів і послуг України № НОМЕР_7, 9 клас МКТП, дата подання заявки № m2006 05093 - 06 квітня 2006 року, який містить словесне позначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » /т.1 а.с.28,81-85/.

01 квітня 2010 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Торговий дім «ІСТА» укладено ліцензійний договір на право користування знаком для товарів і послуг № НОМЕР_7 /т.1 а.с.12-17/.

Рішенням Апеляційної палати Державної служби інтелектуальної власності України від 26 грудня 2016 року знак «ІНФОРМАЦІЯ_1» був визнаний добре відомим в Україні відносно ОСОБА_2 , ТОВ «ТД «Іста», ТОВ «ДДЗ «Енергоавтоматика», ПрАТ «Іста-Центр» щодо товару 09 класу МКТП: «акумуляторні батареї» та послуг 35 класу МКТП: «продаж акумуляторів електричних» станом на 01 січня 2010 року /т.2 а.с.113-128,236-250/.

Державною службою інтелектуальної власності України були зареєстровані оспорювані знаки для товарів і послуг і зокрема, видано свідоцтво України № НОМЕР_6 від 10 березня 2016 року на знак для товарів та послуг для 9 класу МКТП який є комбінованим позначенням і містить в собі словесне позначення літерами латинської абетки в один ряд «Feel Only Real Speed Energy». Заявка на даний знак була подана 03 вересня 2015 року, її № m 2015 14870. Власниками цього знаку є ОСОБА_3 , ОСОБА_1 /т.1 а.с.47,72, 191-218/.

Згідно з Висновком судової експертизи № 306/16 від 24 січня 2017 року, складеним експертами Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Голіковою О.В. та Федоренко В.Л. на виконання ухвали Соломя`нського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року, знаки для товарів і послуг і, зокрема, за свідоцтвам України № НОМЕР_6 є схожими настільки, що їх можна спутати із знаком для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_7 . Знаки для товарів і послуг і зокрема, знак за свідоцтвом № НОМЕР_6 , є такими, що можуть ввести споживачів в оману щодо особи, яка виробляє товар або надає послуги, наведені у вказаних свідоцтвах /т.2 а.с.62-97/.

З мотивувальної частини цього висновку вбачається, що при визначенні схожості спірних позначень і зокрема, за свідоцтвам України № НОМЕР_6 з раніше зареєстрованим знаком для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_7 експерти виходили з того, що досліджувані позначення є комбінованими, однак з домінуючим словесним елементом «ІНФОРМАЦІЯ_3» та/або «ІНФОРМАЦІЯ_1», який є основним, оскільки він легше запам`ятовується, і саме на ньому акцентується увага споживача при сприйнятті позначення в цілому, а тому наявність або відсутність фонетичної (звукової) та семантичної (смислової) схожості є визначальною при становленні схожості, при цьому входження до їх складу спільного центрального елементу, призводить до того, що знаки асоціюються між собою в цілому, незважаючи на окрему різницю елементів.

При визначенні ймовірності введення в оману споживача експерти виходили з того, що сукупність досліджуваних обставин вказує на реальність можливості виникнення у споживачів помилкового враження про те, що товари і послуги, марковані оспорюваними знаками, і зокрема, за свідоцтвам України № НОМЕР_6 є товарами, які виробляє позивач ТОВ «Торговий дім «ІСТА» з використанням знака для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_7 зареєстрованим раніше, стосовно споріднених товарів 9 класу МКТП, оскільки протиставлені знаки мають спільний елемент ««ІНФОРМАЦІЯ_3» та/або «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Відносно знаку для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_6 , власниками якого ОСОБА_3 , ОСОБА_1 експертами вказано, що при встановленні схожості із знаком позивача, знаки повинні порівнюватись в цілому, і більше значення має надаватись спільним елементам, які можуть призвести до сплутування, без виокремлення відмінностей, непомітних пересічному споживачу.

Визначення схожості зображень знаків здійснюється за принципами, викладеними в п. 4.3.2.4. Правил: «Позначення вважається тотожнім з іншими позначенням, якщо воно збігається з ним у всіх елементах. Позначення вважається схожим настільки, що його можна сплутати з іншим позначенням, якщо воно асоціюється з ним в цілому, незважаючи на окрему різницю елементів»…

Аналіз словесних елементів «Feel Only Real Speed Energy» знака для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_6 , показує наступне:

- за геометричним розміром найбільшими елементами написів є літери ІНФОРМАЦІЯ_1, які, візуально, займають більшу площу ніж решта літр у написах;

- за місцем розташування у площині зображення знака превалюють також літери ІНФОРМАЦІЯ_1, що є початковими - з яких розпочинається ознайомлення з написами;

- за впливом на зорове сприйняття написів також найбільш вирізняються літери ІНФОРМАЦІЯ_1, які, завдяки, використанню більшого кеглю, насиченого «жирного» шрифту, подібних графічного виконання та розташування. Першими привертають увагу при візуальному ознайомленні зі знаком та справляють враження окремого напису в його складі - «ІНФОРМАЦІЯ_1».

В зв`язку з цим, саме елемент «ІНФОРМАЦІЯ_1» є домінуючим словесним елементом знака для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_6 , який насамперед привертає увагу споживачів та легше запам`ятовуються. Водночас спільними елементами комбінованого знака за свідоцтвом України № НОМЕР_6 та словесного знака за свідоцтвом України № НОМЕР_7 є також словесні позначення, які і мають порівнюватись між собою.

Загальне положення стосовно визначення схожості словесних знаків викладено у п. 4.3.2.6. Правил, згідно з яким, при встановленні схожості словесних позначень враховується звукова (фонетична), графічна (візуальна) та смислова (семантична) схожість.

Порівнювальні позначення складаються з однакових звуків, розміщених в однаковій послідовності, що вказує на їх фонетичну тотожність.

Зіставлення графічних (візуальних) ознак позначень порівнювальні написи не співпадають за більшістю ознак (співпадає вид алфавіту та розташування літер відносно одна одної, не співпадають: вид шрифту, колір літер, графічне написання літер). При цьому, експерти з посиланням на джерело ВОІВ вказують, що словесні знаки можуть використовуватись із застосуванням будь-якої форми, гарнітури або кольору шрифту та у сукупності з додатковими елементами (фірмові найменування, описові терміни), за умови що зареєстрований знак зберігає свій відмінний характер. Таким чином, оскільки знак за свідоцтвом України № НОМЕР_7 зареєстровано у стандартному шрифті без характерного графічного виконання та кольорового вирішення, такий знак може бути використаний у будь-якому вигляді, в тому числі й у тому, що має основний (домінуючий) елемент знака для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_6 .

Крім того, експерти з посиланням на джерело ВОІВ вказують, що схожість у вимові вдало в тому сенсі, що торгівельні знаки, що мають різне написання, можуть мати однакову вимову і вимова враховується при усних повідомленнях: навіть якщо схожість у написанні можна уникнути шляхом використання дуже не схожих графічних виконань, це не має ніякого значення, коли два торгівельних знака порівнюють усно.

В свою чергу для словесних позначень першочергово розглядають фонетичні ознаки, і в разі визначення схожості за цими ознаками, подальше порівняння в абсолютній більшості випадків не має сенсу.

Отже відсутність між досліджуваними позначеннями графічної схожості не впливає суттєво на наявність або відсутність між ними схожості до ступеню сплутування в цілому.

Смислова (семантична) схожість позначень визначається на підставі наступних ознак: подібність закладених у позначеннях ідей, понять; протилежність закладених у позначеннях ідей, понять; збіг одного з елементів позначень, на який падає логічний наголос і який має самостійне значення.

В процесі дослідження фонетики порівняльних позначень, експертами було встановлено, що їх звучання є тотожним. В зв`язку з цим, позначення повинні розглядатись як семантично схожі внаслідок збігу їх елементів. Отже, між основним словесним елементом знака для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_6 та знаком для товарів і послуг України № НОМЕР_7 присутня фонетична та семантична схожість.

Виходячи із вищезазначеного, враховуючи встановлену вище спорідненість товарів і послуг, для яких зареєстровано досліджувальні знаки, а також виявлену фонетичну та семантичну схожість основного словесного елементу знака для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_6 зі знаком для товарів і послуг України № НОМЕР_7, вказані знаки слід визнати схожими настільки, що їх можна сплутати в цілому.

Як було встановлено під час розгляду питання 1:

1) кожен з оспорюваних знаків для товарів і послуг і зокрема, знак за свідоцтвам України № НОМЕР_6 є схожим настільки, що його можна сплутати зі знаком для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_7 ;

2) товари та послуги, щодо яких зареєстровано кожен з оспорюваних знаків і зокрема, знак за свідоцтвам України № НОМЕР_6 є спорідненими з товарами, щодо яких зареєстровано знак за свідоцтвом України № НОМЕР_9 ;

3) права на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_9 виникли раніше за дату отримання прав на будь-який зі знаків для товарів і послуг і зокрема, знак за свідоцтвам України № НОМЕР_6 .

Окрім того, згідно з Ліцензійним договором від 01 квітня 2010 року № 17/15 на право користування знаком для товарів і послуг, укладеним між ОСОБА_2 ( Ліцензіар ) та ТОВ «Торговий дім «ІСТА» (Ліцензіат), Ліцензіар надає Ліцензіару невиключну ліцензію на користування знаком для товарів і послуг № 86386 відносно усіх товарів і послуг, зазначених у свідоцтві. При цьому, Ліцензіат має право застосовувати знак для товарів і послуг як на товарі та його упаковці, так і на супровідній та діловій документації, рекламі та в мережі Інтернет. Тобто, ТОВ «Торговий дім «ІСТА» є особою, що виробляє товари, марковані знаком «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України № НОМЕР_9 .

Враховуючи наведене під час вирішення п.2 (ураховуючи усі суттєві факти, тією мірою, якою вони представлені в матеріалах, що надійшли дослідження), за результатами проведення повного дослідження, експертами зроблено висновок, що оспорюванні знаки для товарів і послуг і зокрема, знак за свідоцтвам України № НОМЕР_6 , є такими що можуть ввести споживачів в оману щодо особи, яка виробляє товар або надає послуги, наведені у вказаних свідоцтвах.

Апеляційним судом були викликані в судове засідання експерти Голікова О.В. та Федоренко В.Л. , які підтримали наведені ними висновки. Судом встановлено, що експерт Голікова О.В. має вищу спеціальну освіту у сфері інтелектуальної власності, є атестованим судовим експертом зі стажем експертної діяльності з 2015 року. Експерт Федоренко В.Л. є директором Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності, має вищу юридичну освіту та науковий ступінь доктор юридичних наук, вчене звання професор, є атестованим судовим експертом І кваліфікаційного класу зі стажем експертної діяльності з 2016 року.

В судовому засіданні експертами вказано на те, що при встановленні схожості знака зареєстрованого позивачем зі знаком за свідоцтвом № НОМЕР_6 , було враховано, що знак позивача зареєстровано у стандартному шрифті без характерного графічного виконання та кольорового вирішення, такий знак може бути використаний у будь-якому вигляді, в тому числі й у тому, що має основний (домінуючий) елемент знака для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_6 . При порівнянні словесних позначень враховується звукова (фонетична), графічна (візуальна) та смислова (семантична) схожість. Порівнювальні позначення складаються з однакових звуків, розміщених в однаковій послідовності, що вказує на їх фонетичну тотожність.

При зіставлення графічних (візуальних) ознак позначень порівнювальні написи встановлено, що вони не співпадають за більшістю ознак (співпадає вид алфавіту та розташування літер відносно одна одної, не співпадають: вид шрифту, колір літер, графічне написання літер), однак не це не має вирішального значення. Словесні знаки можуть використовуватись із застосуванням будь-якої форми, гарнітури або кольору шрифту та у сукупності з додатковими елементами (фірмові найменування, описові терміни), за умови що зареєстрований знак зберігає свій відмінний характер. Вказані висновки ґрунтуються на міжнародній практиці щодо порівняння торгівельних марок на схожість.

На стадії апеляційного перегляду справи з метою повного і всебічного з`ясування обставин справи були досліджені також і надані стороною відповідача ОСОБА_3 докази.

Так, у Висновку № СЕ-19/104-21/19538-ІВ від 26 липня 2021 року складеному судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Жирко В.В. на замовлення ОСОБА_3 вказано:

1. Торгівельна марка за свідоцтвом України № НОМЕР_1, в ході її використання могла набути розрізняльної здатності для товарів 9 класу МКТП.

2. Торгівельна марка за свідоцтвом України № НОМЕР_1 відповідає критеріям (ознакам) добре відомої торгівельної марки з 01 січня 2009 року для товарів 9 класу МКТП.

3. Торгівельні марки за свідоцтвами України № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_15, № НОМЕР_4, № НОМЕР_11 є марками однієї серії торгівельних марок, згідно з наданими матеріалами.

4. Товари, марковані торгівельними марками за свідоцтвами України № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_15, № НОМЕР_4, № НОМЕР_11 можуть викликати асоціацію із товарами (виробами), виготовленими з використанням промислового зразка «ІНФОРМАЦІЯ_4» за патентом України № НОМЕР_16, згідно з наданими матеріалами /т.6 а.с.177-200/.

Матеріали рекламної продукції, що свідчать про використання відповідачами спірних позначень /т.7 а.с.101/.

Суду надана нотаріально посвідчена заява свідка ОСОБА_7 , в якій вказується про здійснення ОСОБА_3 значної підготовки до появи на ринку товарів під серією торгівельних марок на тему ІНФОРМАЦІЯ_3 і ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2005 року і їх просування через діяльність ЗАТ «Веста-Дніпро» /т.7 а.с.48/. На підтвердження наявності правовідносин свідка ОСОБА_7 і ЗАТ «Веста-Дніпро» суду надана копія його трудової книжки /т.7 а.с.49-56/.

Твердження про здійснення ОСОБА_3 значної підготовки до появи на ринку товарів під серією торгівельних марок на тему ІНФОРМАЦІЯ_3 і ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2005 року і їх просування через діяльність ПП «Промтехтрейд» містяться і в нотаріально посвідченій 05 серпня 2022 року заяві свідка ОСОБА_9 /т.7 ас.102/.

ПП «Промтехтрейд» зареєстровано в Єдиному Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 24 листопада 2003 року, що підтверджується випискою з цього реєстру /т.7 а.с.103/.

Відповідно до положення ст. 420 ЦК України до об`єктів права інтелектуальної власності належать, зокрема, торговельні марки (знаки для товарів і послуг).

Згідно зі ст. 492 ЦК України торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів.

Майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є: 1) право на використання торговельної марки; 2) виключне право дозволяти використання торговельної марки; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом (ч. 1 ст. 495 ЦК України).

Згідно з положеннями ч.ч1,2,4 ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» (тут і далі - у редакції, яка діяла на час видачі оспорюваного свідоцтва) правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі, та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом.

Об`єктом знака може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори та комбінації кольорів, а також будь-яка комбінація таких позначень. Право власності на знак засвідчується свідоцтвом.

Обсяг правової охорони, що надається, визначається зображенням торговельної марки та переліком товарів і послуг, внесеними до Реєстру, і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення торговельної марки та переліком товарів і послуг.

Відповідно до ч.ч 2,3 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» не можуть одержати правову охорону також позначення, які: звичайно не мають розрізняльної здатності та не набули такої внаслідок їх використання; складаються лише з позначень, що є загальновживаними як позначення товарів і послуг певного виду; складаються лише з позначень чи даних, що є описовими при використанні щодо зазначених у заявці товарів і послуг або у зв`язку з ними, зокрема вказують на вид, якість, склад, кількість, властивості, призначення, цінність товарів і послуг, місце і час виготовлення чи збуту товарів або надання послуг; є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу; складаються лише з позначень, що є загальновживаними символами і термінами; відображають лише форму, що обумовлена природним станом товару чи необхідністю отримання технічного результату, або яка надає товарові істотної цінності.

Не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати з: знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім`я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг; знаками інших осіб, якщо ці знаки охороняються без реєстрації на підставі міжнародних договорів, учасником яких є Україна, зокрема знаками, визнаними добре відомими відповідно до статті 6 bis Паризької конвенції про охорону промислової власності; фірмовими найменуваннями, що відомі в Україні і належать іншим особам, які одержали право на них до дати подання до Установи заявки щодо таких же або споріднених з ними товарів і послуг; кваліфікованими зазначеннями походження товарів (у тому числі спиртів та алкогольних напоїв), що охороняються відповідно до Закону України «Про охорону прав на зазначення походження товарів». Такі позначення можуть бути лише елементами, що не охороняються, знаків осіб, які мають право користуватися вказаними зазначеннями; знаками відповідності (сертифікаційними знаками), зареєстрованими у встановленому порядку.

Згідно із ч.ч 2,5 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» свідоцтво надає його власнику право використовувати знак та інші права, визначені цим Законом.

Свідоцтво надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди, якщо інше не передбачено цим Законом: зареєстрований знак стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг; зареєстрований знак стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги; позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг, якщо внаслідок такого використання ці позначення і знак можна сплутати; позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги, або ці позначення і знак можна сплутати.

Підпунктом «а» п.1 ст. 19 Закону України «Про охорону права на знаки для товарів і послуг» визначено, що свідоцтво на знак для товарів і послуг може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі невідповідності зареєстрованого знака умовам надання правової охорони.

Положеннями ч.ч.1-3 ст. 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 цієї статті).

Виходячи з положень ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В силу ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України) .

В порядку ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Відповідно до ст. 69 ЦК України свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи.

Свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин.

Стаття 102 ЦПК України встановлює вимоги до висновку експерта. Так, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.

У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст.110 ЦПК України).

З наведених обставин справи вбачається, що позивачем ОСОБА_2 доведено право власності на знак для товарів і послуг, який є словесним і містить словесне позначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яке зареєстровано і видано позивачу свідоцтво України № НОМЕР_7 . Вказана торгівельна марка використовується іншим позивачем ТОВ «Торговий дім «ІСТА» на підставі ліцензійного договору від 01 квітня 2010 року. Рішенням Апеляційної палати Державної служби інтелектуальної власності України від 26 грудня 2016 року знак «ІНФОРМАЦІЯ_1» був визнаний добре відомим в Україні відносно ОСОБА_2 , ТОВ «ТД «Іста», ТОВ «ДДЗ «Енергоавтоматика», ПрАТ «Іста-Центр» щодо товару 09 класу МКТП: «акумуляторні батареї» та послуг 35 класу МКТП: «продаж акумуляторів електричних» станом на 01 січня 2010 року.

З дати, на яку за визначенням Апеляційної палати чи суду знак став добре відомим в Україні, йому надається правова охорона, яка поширюється також на товари і послуги, що не споріднені з тими, для яких знак визнано добре відомим в Україні, якщо використання цього знака іншою особою стосовно таких товарів і послуг вказуватиме на зв'язок між ними та власником добре відомого знака і його інтересам, ймовірно, буде завдано шкоди таким використанням.

Державною службою інтелектуальної власності України були зареєстровані оспорювані знаки для товарів і послуг і зокрема, видано свідоцтво України № НОМЕР_6 від 10 березня 2016 року на знак для товарів та послуг для 9 класу МКТП який є комбінованим позначенням і містить в собі словесне позначення літерами латинської абетки в один ряд «Feel Only Real Speed Energy». Заявка на даний знак була подана 03 вересня 2015 року, її № НОМЕР_10 . Власниками цього знаку є ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ..

Згідно з Висновком судової експертизи № 306/16 від 24 січня 2017 року, складеним експертами Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Голіковою О.В. та Федоренко В.Л. на виконання ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року, знаки для товарів і послуг і, зокрема, за свідоцтвом України № НОМЕР_6 є схожими настільки, що їх можна спутати із знаком для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_7 . Знаки для товарів і послуг і зокрема, знак за свідоцтвом № НОМЕР_6 є такими, що можуть ввести споживачів в оману щодо особи, яка виробляє товар або надає послуги, наведені у вказаних свідоцтвах.

Апеляційним судом були викликані в судове засідання експерти Голікова О.В. та Федоренко В.Л. , які підтримали наведені ними висновки. Апеляційний суд вважає обґрунтованими їх посилання на те, що знак позивача зареєстровано у стандартному шрифті без характерного графічного виконання та кольорового вирішення, такий знак може бути використаний у будь-якому вигляді, в тому числі й у тому, що має основний (домінуючий) елемент знака для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_6 . Вказані висновки ґрунтуються на міжнародній практиці щодо порівняння торгівельних марок на схожість.

На час розгляду справи судом першої інстанції матеріали справи не містять доказів на спростування цього висновку експертизи. А саме лише посилання сторони відповідача ОСОБА_13 на незначний стаж експертної діяльності експертів, що проводили дослідження, станом на час проведення експертизи, з урахуванням їх освіти, наукових досягнень та визнаного державою статусу експерта не є достатньою підставою для визнання цього висновку необґрунтованим.

На стадії розгляду справи апеляційним судом, після скасування рішення апеляційного суду судом касаційної інстанції, відповідачем ОСОБА_3 було надано Висновок № СЕ-19/104-21/19538-ІВ від 26 липня 2021 року складений судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Жирко В.В. на замовлення ОСОБА_3 .. Предмет даного дослідження становили питання набуття розрізняльної здатності торгівельної марки за свідоцтвом України № НОМЕР_1 , що не належить ні позивачу, ні відповідачу ОСОБА_1 .. Відносно торгівельної марки за свідоцтвом № НОМЕР_11 , співвласником якої є відповідач ОСОБА_1 встановлено, що вона відноситься до марок однієї серії торгівельних марок з торгівельною маркою № НОМЕР_1. В даному дослідженні встановлено, що торгівельна марка за свідоцтвом № НОМЕР_11 може викликати асоціацію із товарами (виробами), виготовленими з використанням промислового зразка «ІНФОРМАЦІЯ_4» за патентом України №36271, однак останній не є предметом розгляду у дані справі. Загалом предметом даного дослідження не були питання порівняння торгівельної марки за свідоцтвом № НОМЕР_7 , власником якого є позивач ОСОБА_2 та торгівельної марки за свідоцтвом № НОМЕР_11 , співвласником якої є відповідач ОСОБА_1 , що є предметом даного апеляційного розгляду. А отже вказаний висновок не спростовує висновки судової експертизи № 306/16 від 24 січня 2017 року , які покладені в основу рішення судом першої інстанції. До того ж він є новим доказом одержаним після ухвалення рішення судом першої інстанції.

Надані відповідачем ОСОБА_3 матеріали рекламної продукції, свідчать про використання відповідачами спірних позначень, проте не свідчать про правомірність їх видання. Ці матеріали не місять дати їх видання, а отже і не підтверджують посилання сторони відповідача ОСОБА_13 на використання спірних позначень відповідачами раніше ніж зареєстроване право позивача. Питання використання відповідачами спірних позначень раніше ніж зареєстроване право позивача порушуються і в нотаріально посвідчених заявах ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , але вони не можуть бути прийняті до уваги апеляційного суду, оскільки вказані особи не були заявлені як свідки у справі, ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, не вказані причини неможливості їх допиту в судовому засіданні, а отже ці заяви можуть бути розглянуті лише як письмові докази. Але питання використання відповідачами спірних позначень раніше ніж було зареєстроване право позивача на торгівельну марку за свідоцтвом № НОМЕР_7 , тобто питання про визнання права попереднього користувача, на яке фактично вказує сторона відповідача ОСОБА_13 не є предметом розгляду у даній справі, так як не було заявлено в суді першої інстанції.

На стадії розгляду справи апеляційним судом, після скасування рішення апеляційного суду судом касаційної інстанції, відповідачем ОСОБА_3 було заявлено клопотання про призначення повторної комісійної судової експертизи в якому він просив поставити питання щодо: схожості знаків для товарів і послуг за свідоцтвами України № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, НОМЕР_14, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, № НОМЕР_6 із знаком для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_7 настільки, що їх можна сплутати; можливості введення споживачів в оману щодо особи, яка виробляє товар чи надає послуги; наявності у знаку за свідоцтвом № НОМЕР_7 загальновживаного символу або терміну. Клопотання мотивовано суперечністю висновків судової експерти № 306/16 дійсним обставинам справи та матеріалами справи. Однак з наявних матеріалів справи цього не вбачається.

До того ж, як вже вказано вище предметом цього апеляційного розгляду є рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 , ТОВ «Торговий дім «ІСТА» до Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання недійсним свідоцтва № НОМЕР_6 на знаки для товарів і послуг та зобов`язання вчинити дії. Питання схожості інших знаків зі знаком позивача виходить за межі даного апеляційного розгляду. Крім цього вказане клопотання заявлено відповідачем ОСОБА_3 , який як встановлено ухвалою Київського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року та Постановою Верховного Суду від 03 лютого 2021 року, був повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, проте правом на звернення з таким клопотанням на стадії розгляду справи судом першої інстанції не скористався. А отже виходячи з норм процесуального закону звернення даного відповідача з таким клопотанням на стадії повторного розгляду справи судом апеляційної інстанції, після скасування рішення апеляційного суду судом касаційної інстанції, здійснено з порушенням порядку встановленого законом, доказів неможливості подання такого клопотання до суду першої інстанції або причин, що об`єктивно не залежали від нього апеляційному суду не надано. Відповідач ОСОБА_1 , апеляційна скарга якого є предметом розгляду, з таким клопотанням до суду не звертався, лише здійснив заяву про підтримання клопотання відповідача ОСОБА_13 . А тому, враховуючи відсутність виняткових випадків, вказане клопотання залишено апеляційним судом без задоволення.

Отже, в ході даного апеляційного перегляду справи стороною відповідача ОСОБА_1 не надано доказів на спростування висновків судової експертизи № 306/16 від 24 січня 2017 року та пред`явлених до нього позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва № НОМЕР_6 на знаки для товарів і послуг та зобов`язання вчинити дії, що є його обов`язком виходячи з принципів змагальності і диспозитивності, які є основними принципами судочинства визначеними Конституцією України та ЦПК України.

В порядку ст.19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» (редакції чинній як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час вирішення справи апеляційним судом) визначено, що свідоцтво може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі невідповідності зареєстрованого знака умовам надання правової охорони.

Таким чином обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам чинного законодавства, тому вказані вимоги підлягають до задоволення.

Слід також зазначити, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Апеляційний суд здійснює перевірку рішення суду першої інстанції, а отже перевіряє правовідносини які існували на час пред`явлення позову і вирішення справи судом першої інстанції.

Разом з тим, на час звернення до суду з позовом відповідачем у справі була визначена Державна служба інтелектуальної власності України, якою і було видане оспорюване свідоцтво.

Постановою Кабінету Міністрів України № 585 від 23 серпня 2016 року було ліквідовано Державну службу інтелектуальної власності, поклавши на Міністерство економічного розвитку і торгівлі завдання і функції з реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності та визначивши його правонаступником, в частині реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності.

В уточненнях позовних вимог, поданих 30 серпня 2017 року, позивачами залучено до участі у справі в якості відповідача Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, якому були передані повноваження Державної служби інтелектуальної власності України і пред`явлені до нього позовні вимоги про зобов`язання опублікувати в офіційному бюлетені «Промислова власність» відомості про визнання недійсними повністю свідоцтв на знаки для товарів та послуг та внести відповідні відомості до Державного реєстру свідоцтв на знаки для товарів та послуг.

А отже на час розгляду справи судом першої інстанції суб`єктний склад сторін у справі був визначений вірно.

На час розгляду справи апеляційним судом функції Національного органу інтелектуальної власності, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 13 жовтня 2020 № 1267-р, виконує Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності». Позовні вимоги до нього пред`явлені не були, на стадії апеляційного перегляду справи заміна відповідача не вбачається можливою і ухвалою Київського апеляційного суду, занесеною до протоколу судового засідання від 28 квітня 2021 року, при попередньому розгляді справи апеляційним судом, відмовлено у задоволенні клопотання представника позивачів про заміну відповідача Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на належного - ДП «Український інститут інтелектуальної власності» /т.4 а.с.226/.

У зв`язку з цим позовні вимоги про зобов`язання опублікувати в офіційному бюлетені «Промислова власність» відомості про визнання недійсними повністю свідоцтва України на знаки для товарів та послуг №209812 та внести відповідні відомості до Державного реєстру свідоцтв на знаки для товарів та послуг не можуть бути задоволені апеляційним судом. Разом з цим, саме по собі визнання недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг є підставою для вчинення уповноваженим органом реєстраційних дій і публікації в порядку визначеному законом.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження частково, а саме в частині, що оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлено без додержанням норм процесуального права, щодо належного його повідомлення про розгляд справи судом першої інстанції, що є обов`язковою підставою для його скасування, але лише в частині вирішення позовних вимог пред`явлених до даного відповідача. Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для визнання недійсним свідоцтва на знаки для товарів і послуг № НОМЕР_6 , співвласником якого він є, не знайшли свого підтвердження. А тому апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, рішення суду підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення частково заявлених позовних вимог до даного відповідача. Як вже вказано вище, предметом цього апеляційного розгляду є рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 , ТОВ «Торговий дім «ІСТА» до Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання недійсним свідоцтва № НОМЕР_6 на знаки для товарів і послуг та зобов`язання вчинити дії. В іншій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядалось, так як не стосується прав відповідача ОСОБА_1 , а інші відповідачі в установленому процесуальним законом порядку своїм право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції не скористались.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ІСТА» до Державної служби інтелектуальної власності України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним свідоцтва № НОМЕР_6 на знак для товарів і послуг та зобов`язання вчинити дії скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ІСТА» до Державної служби інтелектуальної власності України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва № НОМЕР_6 на знак для товарів і послуг та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати повністю недійсним свідоцтво України № НОМЕР_6 на знак для товарів і послуг.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: Н.В. Поліщук

О.І. Шкоріна

Повний текст постанови складений 04 листопада 2022 року.