Справа № 130/2833/21
Провадження № 22-ц/801/1751/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 рокуСправа № 130/2833/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 липня 2022 року, ухвалене суддею Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Заярним А.М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 та уточнюючи позовні вимоги просила повернути безпідставно набуті відповідачем кошти.

Позовна заява мотивована тим, що 12.06.2018 позивачем передано відповідачу кошти в сумі 5000 доларів США за частку нерухомого майна, що знаходить в АДРЕСА_1 . Кошти були передані на підставі усної домовленості між сторонами про купівлю-продаж позивачем за 5000 доларів США обов`язкової частки відповідача у спадковому майні, що належало її батькові ОСОБА_3 . Факт отримання даних коштів підтверджується власноручною розпискою, наданою відповідачем 12.06.2018 та складеною в присутності свідків.

Позивач вказує, що 12.06.2018 на момент складання розписки, ОСОБА_3 був живий, проте важко хворий, а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, проте за життя 25.05.2018 останній склав заповіт, зі змісту якого вбачається, що спадкоємцями його майна є позивач ОСОБА_2 .

Відповідач на підставі положень ст. 1241 ЦПК України має право на обов`язкову частку у спадщині, оскільки є непрацездатною особою, у зв`язку з цим сторони погодили вартість обов`язкової частки у спадковому майні в розмірі 5000 доларів США. Згідно їх усної домовленості відповідач після відкриття спадщини мала подати нотаріусу заяву про відмову від оформлення своєї частки у вищевказаному майні, однак відповідач подала до приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_2 зазначає, що після недотримання відповідачем усної домовленість вона 01.02.2019 звернулась до суду з позовом про захист свого порушеного права. 09.04.2021 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. При цьому свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку спадкового майна, ще не видано. Станом на 11.06.2021 догляд за присадибною ділянкою у АДРЕСА_1 здійснює зять позивача ОСОБА_4 .

З урахуванням наведених обставин, позивач просила стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти в розмірі 5000 доларів США; відсотки на рівні облікової ставки НБУ за користування безпідставно набутими коштами.

Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даним позовом.

В свою чергу відповідач на позовну заяву подала відзив, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити у позові. Вказує, що згодна з обставинами, що за життя батькові на праві приватної власності належав житловий будинок та земельна ділянка. Також, підтверджує, що отримала від позивача кошти 12.06.2018 в розмірі 50005000 доларів США. Однак за отримані в порядку відшкодування понесених витрат здійснила ремонті роботи у будинку, що підтверджується наданими до відзиву документами, а тому 12.06.2018 відповідачу було передано кошти позивачем ОСОБА_2 в сумі 5000 доларів США саме в рахунок відшкодування понесених відповідачем витрат на ремонт будинку, належного їх батьку, про що було написано відповідну розписку.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 липня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти у розмірі 5000,00 доларів США та відсотки на рівні облікової ставки НБУ за користування безпідставно набутими коштами у сумі 29017,37 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду відповідач подала апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, якими позивач обґрунтовувала свої вимоги і які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволені позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було повністю досліджено всіх наявних доказів та не враховані всі істотні обставини справи. Зокрема, доводи апеляційної скарги в основному зводяться до обставин викладених у відзиві на позов, якому суд першої інстанції не дав належної правової оцінки.

В свою чергу позивач подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали та обставини справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістомст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

12.06.2018 відповідачем ОСОБА_1 в присутності свідків було складено розписку про те, що вона отримала кошти в сумі 5000 доларів США від позивача ОСОБА_2 за частку нерухомого майна, яке їй належало (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Бар Вінницької області помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.15).

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 24.07.2020, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5275 грн. витрат понесених на поховання ОСОБА_3 та відмовлено в позовних вимогах щодо визнання права власності на спадкове майно. Вказаним рішенням встановлено, що за життя ОСОБА_3 заповів все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого воно б не складалося на ім`я ОСОБА_2 , що підтверджується заповітом посвідченим 25.05.2018 приватним нотаріусом Барського районного нотаріального округу Мельник О.М. за реєстровим №1132 (а.с.71-76; 130-132).

29.04.2021 приватним нотаріусом на ім`я ОСОБА_2 видані свідоцтва: про право на спадщину за заповітом на будинок з належними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, площею 0,0526 га, розташованої в АДРЕСА_2 з відповідним кадастровим номером, що посвідчується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.04.2021 (а.с. 11, 16).

З копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі слідує, що свідоцтво про право на спадщину на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 видано 29.04.2021. Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 заведена 31.10.2018 (а.с.129).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки сторони не укладали будь-яких договорів в наслідок отримання відповідачем грошових коштів в сумі 5000 доларів США, тому кошти, набуті відповідачем, з яким позивач не пов`язаний договірними відносинами щодо такого майна, є безпідставно набутим майном, яке відповідач зобов`язаний повернути позивачу. Водночас, так як відповідач користувався безпідставно набутими коштами позивача, з відповідача слід стягнути проценти в межах заявлених вимог за період 01.02.2019 до 30.06.2021 в розмірі 29017,27 грн.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи: в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Вказані висновки щодо застосування норми 1212 ЦК України викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц

Обґрунтовуючи позовні вимог позивач посилалася на те, що відповідач отримала від позивача грошові кошти без достатньої правової підстави, зокрема відсутні належним чином оформлені договірні відносини, а тому такі підлягають стягненню на підставі статті 1212 ЦК України.

Як встановлено із матеріалів справи, факт отримання коштів в розмірі 5000 доларів США, які передані ОСОБА_1 згідно розписки, останньою не заперечується.

Також, відповідач підтверджує, що за життя її батькові на праві власності належав будинок, земельна ділянка та після смерті батька відповідач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 зазначає, що кошти отримала за ремонт, який здійснено нею у будинку на загальну суму 5000 доларів США, на підтвердження вказаної обставини надала копії договорів про виконання робіт, копії фіскальних та товарних чеків, копії видаткових накладних.

Однак документи не підтверджують, що вказані витрати понесені саме відповідачем для ремонту будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Відповідач заперечує відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Твердження ОСОБА_1 , що позивачем повернуто кошти їй за ремонт будинку, не приймаються, оскільки вказана обставина не підтверджується матеріалами справи.

Так, в матеріалах справи міститься розписка зі змісту якої слідує, що відповідач отримала кошти в сумі 5000 доларів США від ОСОБА_2 за частку нерухомого майна, яке їй належало.

Вінницький апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідачем не надано будь-якого цивільно-правового договору, що підтверджував би наявність договірних відносин з позивачем щодо оплати ремонтних робіт.

Дане підтверджує позадоговірний характер спірних відносин, що в свою чергу не було спростовано відповідачем в ході розгляду справи.

Отже, норми глави 83 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 161/17945/18).

Відповідачем порушено усну домовленість щодо відмови від прийняття своєї частки у спадщині, так як згодом остання подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини за законом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що правова підстава набуття коштів відповідачем взагалі була відсутня у момент їх отримання.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції враховуючи надані позивачем докази дійшов правильного висновку про доведеність факту безпідставного набуття та збереження коштів за рахунок позивача, а тому у відповідача виникає обов`язок перед позивачем повернути отримані кошти та проценти за користування ними із визначенням їх розміру на рівні облікової ставки НБУ.

З чим погоджується Вінницький апеляційний суд.

Позивач надала суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження заявлених нею вимог, які в своїй сукупності є достатніми для прийняття обґрунтованого та вмотивованого рішення, яке і було ухвалене судом першої інстанції.

В супереч ст.81 ЦПК України ОСОБА_1 не спростувала обставини, на які позивач посилалася у своїй позовній заяві, обґрунтовуючи позовні вимоги.

При вирішенні спору, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали та обставини справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права, висновків суду не спростовують, а тому апеляційною інстанцією до уваги не приймаються.

Отже, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до особистого тлумачення скаржником норм матеріального та процесуального закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

На підставі викладеного, керуючись ст. 375, 381-384, ст. 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2022 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало