Головуючий у І інстанції Анохін А.М.
Провадження № 22-ц/824/9081/2022 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 листопада 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Гуля В.В.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Подільського районного суду м. Києва від 04 січня 2022 року про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мороз Лесі Євгенівни, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року представник боржника ОСОБА_1 адвокат Білас Л.В. звернулась до суду із скаргою на рішення та дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мороз Л.Є., в якій просила суд визнати незаконними та скасувати постанови державного виконавця Мороз Л.Є. про відкриття виконавчого провадження № 67154623 від 13.10.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) витрат ВП у розмірі 300,00 грн. та постанову про відкриття виконавчого провадження № 67154568 від 13.10.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавчого збору у розмірі 52 333,89 грн.

Ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва від 04 січня 2022 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, з тих підстав, що скарга не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з ухвалою про відмову у відкритті провадження, скаржник ОСОБА_1 подала на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу скасувати. Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати постанову державного виконавця Мороз Лесі про відкриття виконавчого провадження № 67154623 від 13.10.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) витрат ВП у розмірі 300,00 грн. та скасувати постанову державного виконавця Мороз Лесі про відкриття виконавчого провадження № 67154568 від 13.10.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) виконавчого збору у розмірі 52 333,89 грн. та закрити виконавче провадження.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила про її задоволення з викладених у ній підстав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення заявника, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 17 травня 2013 року Подільським районним судом м. Києва було винесене рішення у справі № 2-1264/11, яким на користь ПАТ «Укрсиббанк», , перейменоване в АТ «УкрСиббанк», стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 суму боргу за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28.05.2008 року в розмірі 66 084,82 дол. США, що за курсом НБУ станом на 21.09.2010 року становило 523 338,93 грн., судовий збір в розмірі 1 700 грн. та судові витрати в розмірі 120 грн.

У травні 2014 року стягувач пред`явив до виконання виконавчий лист, виданий на підставі вищевказаного рішення суду.

13.10.2021 року у ВП № 59094162, головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мороз Лесею Євгенівною було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-1264/11, виданим16.08.2013 року Подільським районним судом м. Києва про стягнення боргу в сумі 523 338,93 грн. у зв`язку із його повною сплатою боржником (а.с.22).

Поряд з цим, державним виконавцем відкрито два виконавчі провадження: ВП № 67154568 від 04.10.2021 року про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 52 333,89 грн. (а.с.20) та ВП № 67154623 від 04.10.2021 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в розмірі 300 грн. (а.с.23).

Зазначені постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження боржниця ОСОБА_1 вважає незаконними та оскаржила їх до Подільського районного суду міста Києва.

Відмовляючи у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 , суддя виходив з того, що заявлені нею вимоги щодо скасування постанов державного виконавця про стягнення з неї виконавчого збору та витрат виконавчого провадження не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, а також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Таким чином, положеннями ЦПК встановлена можливість сторони виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого за правилами цього Кодексу.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 826/7941/117, питання, пов`язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу.

Тобто, у порядку цивільного судочинства розглядаються заяви, пов`язані із виконанням саме судових рішень, винесених місцевим судом.

Відповідно до ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, з аналізу норм ЦПК України та Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що в порядку цивільного судочинства суд може розглядати скарги на рішення, дії або бездіяльністьдержавного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця лише у тих випадках, якщо примусове виконання проводиться за виконавчим документом, виданим судом при розгляді цивільної справи.

При цьому, у разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного або приватного виконавця при виконанні рішень інших органів,такий спір має бути вирішений саме адміністративним судом в силу прямих приписів ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 287 КАС України.

Отже, нормами ЦПК України встановлено судовий контроль за виконанням рішень, ухвалених судами в порядку цивільного судочинства, а судовий контроль за виконанням рішень інших органів покладено законодавством на адміністративні суди.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження по справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, оскільки порушене у скарзі питання не стосується виконання судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що скарга ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мороз Л.Є. щодо стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що є підставою для відмови у відкритті провадження згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Із змісту апеляційної скарги вбачається, що вона містить доводи щодо незаконності саме оскаржуваних ОСОБА_1 постанов про відкриття виконавчих проваджень, і не містить жодних об`єктивних посилань на те, в чому саме полягає незаконність оскаржуваної ухвали. Таким чином, апеляційна скарга не містить доводів, які б спростували законність та обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки Подільським районним судом м. Києва ухвалу від 04 січня 2022 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування згідно ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу судді Подільського районного суду м. Києва від 04 січня 2022 року про відмову у відкритті провадження - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: