Справа № 161/8098/21 Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М.
Провадження № 22-ц/802/841/22 Категорія: 53 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

секретар судового засідання Ганжа М. І.,

з участю представника позивача Матвіюк Н. Р.,

представника відповідача Гая О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТС ПЛЮС» про відшкодування майнової та моральної шкоди за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ТС ПЛЮС» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 липня 2022 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 07 травня 2020 року в с. Княгининок Луцького району Волинської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mercedes-Benz Vario 814D» державний номерний знак НОМЕР_1 під його керуванням та автомобіля «Toyota Corolla 1.33L» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , унаслідок якої останній помер на місці пригоди, а транспортним засобам завдано механічні пошкодження.

Постановою слідчого СВ Луцького районного ВП ГУНП у Волинській області від 10 червня 2020 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення правил дорожнього руху ОСОБА_2 і у зв`язку з його смертю кримінальне провадження закрито.

Згідно висновку експертного дослідження № 80 від 31.07.2020 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Mercedes-Benz Vario 814D» державний номерний знак НОМЕР_1 становить 331 255, 67 грн.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Toyota Corolla 1.33L» державний номерний знак НОМЕР_2 була застрахована у ТДВ «СК «Ю.ЕС.А» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, якою 29.12.2020 йому частково перераховано страхове відшкодування у розмірі 105 623,79 грн.

Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою становить 225642,88 грн, яка підлягає виплаті відповідачем.

Крім майнової шкоди, йому також завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з пошкодженням транспортного засобу, який був джерелом доходів, стресі, пережитому під час дорожньо-транспортної пригоди, відсутності нормального сну, порушення звичних життєвих зв`язків та необхідності витрачання додаткових зусиль, часу і коштів на відновлення автомобіля.

Ураховуючи наведене, просив стягнути з відповідача на його користь 225642,88 грн майнової шкоди, 5000 грн моральної шкоди, а також судові витрати: 2256,43 грн судового збору і 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 липня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТС ПЛЮС» на користь ОСОБА_1 125 642,88 грн майнової шкоди, 5000 грн моральної шкоди та 1306,36 грн судового збору.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 серпня 2022 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТС ПЛЮС» на користь ОСОБА_1 5664 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «ТС ПЛЮС», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 від імені позивача ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Представник позивача апеляційну скаргу заперечила та просить залишити її без задоволення.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судових рішень, апеляційний суд доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Частково задовольняючи позов про відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції погодився із розміром шкоди 331266,67 грн, визначеним висновком експертного дослідження № 80 від 31.07.2020, взяв до уваги виплачене ТДВ «СК «Ю.ЕС.А» позивачу страхове відшкодування у розмірі 105623,89 грн та дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягнути майнову шкоду не у заявленому ним розмірі, а на 100000 грн менше, які позивач вправі отримати від Страхової компанії «Рідна», у якої відповідач застрахував цивільну відповідальність відповідно до договору добровільного страхування.

Проте, до такого висновку суд дійшов помилково, без належної перевірки наданих сторонами доказів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтями 4, 5 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 07 травня 2020 року в с. Княгининок Луцького району Волинської області з вини ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу транспортного засобу «Mercedes-Benz Vario 814D» державний номерний знак НОМЕР_1 під його керуванням та належного відповідачу автомобіля «Toyota Corolla 1.33L» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , унаслідок якої останній помер на місці пригоди, а транспортним засобам завдано механічні пошкодження (а.с.14).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте, із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником /страхування відповідальності/ (стаття 980 ЦК України).

Судом встановлено, що на час дорожньо-транспортної пригоди відповідач застрахував свою цивільну відповідальність в обох різних страхових компаніях у ТДВ «СК «Ю.ЕС.А» (а.с.43), яка виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 105 623,79 грн (а.с.20) та у СК «Рідна» на підставі укладеного договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № ДЦВНЗ/0806/19, страхова сума за яким встановлена у розмірі 100 000 грн (а.с.45-47), у якій позивач також вправі отримати ці кошти у рахунок страхового відшкодування.

Рішення суду про зменшення розміру стягнення на 100 000 грн. з цих підстав позивач не оскаржував.

Крім того, в суді апеляційної інстанції представник позивача пояснила, що ці 100 000 грн. уже виплачено позивачу СК «Рідна».

Відповідно до вимог статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як доказ розміру завданої майнової шкоди на суму 331266,67 грн. позивач надав висновок експертного дослідження № 80 від 31.07.2020 (а.с.15-19), який суд першої інстанції і взяв до уваги.

Однак апеляційний суд дійшов висновку, що цей доказ не є належним, допустимим і достовірним для часткового задоволення позову з таких підстав.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Наданий висновок експертного дослідження № 80 від 31.07.2020 не відповідає вимогам ч. ч. 1, 2, 5 ст. 106 ЦПК України. Крім того, для визначення розміру збитку експертом бралася до уваги марка автомобілів не ідентична пошкодженому та належному позивачу, роки випуску яких також не є наближеними до пошкодженого автомобіля.

Про наведені обставини відповідач зазначав ще у відзиві на позовну заяву, у якому навів для порівняння вартість автомобілів аналогічної марки та наближених років випуску, що й автомобіль позивача (а.с.33-38).

З метою визначення дійсного розміру завданої позивачу майнової шкоди призначена судом першої інстанції судова автотоварознавча експертиза не проведена з вини саме позивача, який не надав на клопотання експерта ряд матеріалів, які мають знаходитися в його розпорядженні (а.с.110-111).

В апеляційному суді представник позивача не назвала жодних об`єктивних, поважних причин для ненадання позивачем витребовуваних матеріалів.

З урахуванням наведених обставин, а також середньої ринкової вартості аналогічного пошкодженому автомобіля, наведеної відповідачем у відзиві на позовну заяву, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач не довів належними, допустимими і достовірними доказами заподіяння йому у результаті дорожньо-транспортної пригоди майнової шкоди саме у розмірі 331 266,67 грн. та наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав для стягнення із відповідача будь-яких коштів після отримання страхового відшкодування від обох страхових компаній на загальну суму 205623,79 грн (105623,79 + 100000).

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині часткового задоволення позову про стягнення майнової шкоди зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду в цій оскаржуваній частині.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди відхиляються апеляційним судом з таких підстав.

У відповідності зі ст. ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними діями заподіювача, полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. ч. 3, 4 ст. 23 ЦК).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, наслідки істотних вимушених змін у його життєвих стосунках.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Виходячи із наведених вище обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачу завдано моральну шкоду і він має право на її відшкодування відповідачем.

З урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, взявши до уваги тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість, інтенсивність та характер моральних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, суд дійшов вірного висновку, визначивши для відшкодування моральної шкоди розмір 5000 грн.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги в частині оскарження рішення суду про відшкодування моральної шкоди та залишення без змін рішення суду у цій частині.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Апеляційним судом рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди скасовується з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову в позові, а тому відповідно апеляційний суд змінює розподіл судових витрат в частині відшкодування судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Оскільки із заявленої ціни позову 230642,88 грн (а.с.2-4) задоволено лише 5000 грн, що становить 2,16%, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 49,82 грн витрат по сплаті судового збору та 216 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено на 96,17% від стягнутих судом першої інстанції коштів, то позивачем відповідачу підлягає відшкодуванню 1884,59 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ТС ПЛЮС» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 липня 2022 року в частині вирішення позову про відшкодування майнової шкоди скасувати і ухвалити у цій частині нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТС ПЛЮС» про відшкодування майнової шкоди відмовити.

Рішення суду в частині вирішення позову про відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 липня 2022 року щодо судового збору та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 серпня 2022 року щодо витрат на професійну правничу допомогу змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТС ПЛЮС» на користь ОСОБА_1 49 (сорок дев`ять) грн 82 коп судового збору та 216 (двісті шістнадцять) грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТС ПЛЮС» 1884 (одну тисячу вісімсот вісімдесят чотири) грн 59 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді