Справа № 466/5393/22
Провадження № 2/466/1907/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2022 року Шевченківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Донченко Ю.В.

секретаря судових засідань Назаркевич Ю.В.

Справа № 466/5393/22

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів,

за участю представника відповідача ОСОБА_3 ,-

встановив:

26.07.2022 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на її користь на утримання двох синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі судового наказу Шевченківського районного суду м. Львова від 06.03.2018 р. в цивільній справі №466/469/18 ( №2-н/466/17/18) та рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29.10.2018 р. в цивільній справі №466/6349/18 з 1400,00 гривень на місяць на кожну дитину на 1/3 частини від заробітку (доходу) на двох дітей, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, а також просить стягнути на її користь судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем по справі вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.11.2003 року, від якого мають двох синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які проживають з нею. На підставі судового наказу Шевченківського районного суду м. Львова від 06.03.2018 р. в цивільній справі №466/469/18 (№2-н/466/17/18) було стягнуто на її користь з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину до досягнення повноліття кожною дитиною, починаючи з 18.01.2018 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29.10.2018 р. в цивільній справі №466/6349/18 цивільний позов ОСОБА_2 задоволено повністю, визначено ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1400,00 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Її матеріальний стан, значно змінився: зросли ціни на їжу та одяг, підвищились ціни на побутові послуги, у зв`язку із чим на утримання дітей необхідно більше коштів. Витрати на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту дітей постійно з роками збільшуються. Розмір отриманих аліментів не перекриває усіх витрат пов`язаних з утриманням дітей. Відповідач ОСОБА_2 постійно змінював місце праці, внаслідок чого у нього була наявна заборгованість зі сплати аліментів. Разом з тим, з часу збройної агресії росії проти України та запровадження воєнного стану в Україні відповідач ОСОБА_2 приєднався до лав та є військовослужбовцем Збройних Сил України, отримує систематичний високий дохід та має можливість допомагати матеріально синам у розмірі, більшому ніж 1400 гривень. Отримання відповідачем з березня 2022 року заробітної плати в розмірі понад 30 000,00 грн. на місяць вказує на значне покращення йе матеріального стану та реальну його можливість приймати участь в утриманні неповнолітніх синів. Окрім того, на даний час у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності позивач офіційно непрацевлаштована, в пошуку роботи та перебуває обліку як безробітна у Львівському міському центрі зайнятості з 27 квітня 2022 року, що вказує на значне погіршення її матеріального стану та підтверджується довідкою Львівського міського центру зайнятості від 03.05.2022 року №774. Необхідність зміни розміру аліментів на утримання синів обумовлена також обставиною, що на її утриманні знаходяться двоє непрацездатних батьків, один з яких є інвалідом І групи «Б».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 29.07.2022 року провадження у справі відкрито, визначено подальший розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) сторін.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

15.09.2022 року від представника відповідача - адвоката Рогів Т.Р. на адресу суду надійшло клопотання про зупинення розгляду справи, оскільки відповідач проходить службу у складі Збройних сил України та перебуває у районі ведення бойових дій.

11.10.2022 року на адресу суду від представника позивача - адвоката Гедз О.Т. надійшло заперечення проти заяви відповідача та його представника про зупинення провадження у справі, оскільки це може призвести до порушення права двох неповнолітніх дітей на достатній рівень життя, необхідний для їх фізичного інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, на адресу суду скерували заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити.

Представник відповідача в режимі відеоконференції наголосила на розгляд клопотання про зупинення провадження по вищезгаданій справі.

Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (рішення у справі «Pelissier and Sassi v. France» (Пелісьє та Сассі проти Франції), заява № 25444/94, та «Frydlender v. France» (Фрідлендер проти Франції), заява № 30979/96).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Як вбачається з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2021 року в цивільній справі № 489/3904/19 провадження № 61-9245св21 до клопотання про зупинення провадження у справі мають бути долучені докази на підтвердження перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших, утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Стаття 251 ЦПК України не передбачає такої підстави для зупинення провадження у справі, як перебування учасника справи у відрядженні для виконання службових (бойових) завдань у районах проведення ООС.

Військова частина НОМЕР_1 розташована у АДРЕСА_1 , де проходить службу відповідач, що не відноситься до зони АТО, а неможливість прибути у судове засідання мотивована виключно зацікавленістю відповідача у затягуванні розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини пов`язані із зміною способу стягнення аліментів, зокрема з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.11.2003 року, від якого мають двох синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджкється свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 14.09.2007 року та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджкється свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 25.08.2010 року які проживають з нею.

На підставі судового наказу Шевченківського районного суду м. Львова від 06.03.2018 р. в цивільній справі №466/469/18 (№2-н/466/17/18) було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину до досягнення повноліття кожною дитиною, починаючи з 18.01.2018 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29.10.2018 р. в цивільній справі №466/6349/18 цивільний позов ОСОБА_2 задоволено повністю, визначено ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1400,00 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст. 51 Конституції України дитинство являється об`єктом охорони держави.

Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до положень ст.ст. 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З правового аналізу вищезазначених норм вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення.

При цьому суд повинен враховувати встановлені ч. 2 ст. 182 СК України гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей, а саме, ст.ст. 182 - 184 СК України.

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Аналогічна правова позиція визначена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Частиною 4 ст.273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Позовні вимоги позивача про зміну способу стягнення аліментів ґрунтуються на недостатності суми фактично стягуваних аліментів для забезпечення потреб дитини, а також на зміні матеріального становища платника аліментів.

В будь-якому випадку, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу.

Аналізуючи зміст наведених вище норм законодавства суд зважує на те, що присуджуючи аліменти суд має чітко зазначити спосіб їх стягнення - у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів - законодавча гарантія, яка застосовуються незалежно від рішення суду.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3«Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивач скористалася своїм правом, визначив способом стягнення аліментів - їх присудження у частці від доходу батька. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів та стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача.

При цьому при визначенні розміру аліментів суд виходить з наступного.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Тлумачення ст. 192 СК України дозволяє констатувати, що при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і одержувача.

Відповідно до частини першої та другої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно зі статтею 1 Закону України « Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Також необхідно зауважити, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років установлено: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривень, з 1 грудня - 2833 гривень.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Отже відповідач, як батько дитини, зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, та вирішуючи питання щодо зміни способу стягнення аліментів, суд бере до уваги, що при цьому позивач має право вибору способу стягнення аліментів, а зміна способу стягнення аліментів у даному випадку не ставить відповідача в скрутне матеріальне становище.

З урахуванням вище викладеного суд вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог та зміни способу та розміру стягнення визначених раніше судом аліментів на утримання дитини, а саме з 1400 грн. до 1/3 частини від заробітку (доходу) на двох дітей, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину починаючи з дня набрання даного рішення суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам всіх учасників даних правовідносин та засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Враховуючи наведене позов підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до вимог ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, зокрема належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідност.1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах`розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ч. ч. 1-5 т. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат.

Представником позивачки ОСОБА_1 - адвокатом Гедз О.Т. на підтвердження надання правової допомоги позивачу та фактично понесених позивачем сум судових витрат надано суду наступні документи: ордер про надання правової допомоги серії ВС № 1010969 від 09 червня 2022 року; договір №01-22/Цс про надання професійної правничої допомоги з розрахунком судових витрат та витрат на правову допомогу від 01 червня 2022 року; квитанцію до прибуткового касового ордеру №09106 від 09 червня 2022 року, з якої слідує, що адвокатом Гедз О.Т. прийнято від ОСОБА_1 10000,00 грн за написання позову, надання консультації, участь в судових засіданнях.

З викладених підстав суд приходить до висновку про підставність стягнення з відповідача в користь позивачки витрат на правову допомогу.

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тому судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини», ЗУ «Про охорону дитинства», ст.ст. 180-184, 192 Сімейного кодексу України , ст.ст. 4, 12, 76-81, 206, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів задовольнити.

Змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 29.10.2018 року № 466/6349/18 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 на утримання двох синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1400 грн, щомісяця на 1/3 частини від заробітку (доходу) на двох дітей, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину починаючи з дня набрання даного рішення суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 (десять тисяч) гривень.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Повний текст судового рішення виготовлений 07.11.2022 року.

Суддя Ю. В. Донченко