РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №348/2177/21

07 листопада 2022 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

у складі головуючої судді: Міськевич О.Я.,

з участю секретаря судового засідання: Скоблей О.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

АТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, в якій просило суд стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.09.2018 в розмірі 5331,79 грн., та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_4 з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», підписав заяву б/н від 03.09.2018, згідно з якою йому було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, позичальнику надано в користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшено до 1000 грн. Своїм підписом у заяві позичальник підтвердив, що підписана ним заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, становить договір про надання банківських послуг (далі Договір). При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України. Заявою позичальника підтверджується, що він був поінформований про умови кредитування, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник зобов`язався повернути втрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме: погашати кредит та проценти внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу (розміру боргових зобов`язань). Позичальник не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 помер. Спадкоємцями, які постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3

26.08.2020 позивачем була направлена претензія кредитора до Надвірнянської районної державної нотаріальної контори, та 22.09.2020 на яку було надано інформацію про те, що спадкоємці померлого із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії «Приватбанк».

Позивач зазначив, що відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідачі не відмовився від спадщини у встановлені ЦК строки. При цьому, згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 05.05.2021 до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, в якій позивач пред`явив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано. Станом на дату смерті позичальника загальна сума заборгованості за кредитом становить 5331,79 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів.

Стислий виклад позиції сторін:

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак від нього поступила заява, в якій просить справу слухати його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному об`ємі. Просить стягнути в користь АТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість в сумі 5331,79грн.та стягнути сплачені судові витрати по справі. Не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилися, про час і місце слухання справи повідомлялись завчасно належним чином рекомендованною кореспонденцією, про що свідчать розсписки про вручення. Про причини неявки відповідачі не повідомили, заяви про слухання справи у їх відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справифіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28.10.2021 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Надвірнянського районного суду вано-Франківської області від 31.01.2022 задоволено клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Надвірнянського районного суду вано-Франківської області від 07.11.2022 провадження по справі закрито в частині позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_3 .

Фактичні обставини справи, встановлені судом:

ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого на даний час є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 03.09.2018 укладено кредитний договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до якого ОСОБА_4 було відкрито картковий кредитний рахунок (а.с. 18-63).

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 28.102019 виконкомом Молодківської сільської ради Надвірнянської району Івано-Франківської області, актовий запис № 19 (а.с. 76).

За розрахунком банку станом на день смерті ОСОБА_4 - на ІНФОРМАЦІЯ_1 за останнім утворилась заборгованість у розмірі 5331,79 грн. (а.с. 13-15).

З матеріалів справи вбачається, що 28.07.2020 позивачем була направлена претензія кредитора до Надвірнянської районної державної нотаріальної контори, щодо включення кредиторських вимог АТ КБ «ПриватБанк» у спадкову масу та повідомлення спадкоємців померлого ОСОБА_4 про наявність боргу перед банком у розмірі 5331,79 грн. (а.с. 78, 131).

14.09.2020 спадкова справа № 112/2020 щодо майна померлого ОСОБА_4 була заведена за претензією кредитора АТКБ «Приватбанк». Відповідно до копії спадкової справи, будь-які спадкоємці померлого ОСОБА_4 до Надвірнянської районної державної нотаріальної контори, із заявами про прийняття спадщини або про відмову від її прийняття не зверталися (а.с. 79).

Відповідно до Довідки Молодківського старостинського округу Надвірнянської міської ради від 14.06.2020, наданої на виконання ухвали про витребування доказів, на день смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою його зареєстрованого місця проживання ( АДРЕСА_1 ) було також зареєстровано місце проживання відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с. 67-75).

26.04.2021 позивач АТ КБ «ПриватБанк» також направив відповідачам, як спадкоємцям за законом після смерті ОСОБА_4 , листи-претензії про обов`язок сплати заборгованості перед банком в розмірі 5331,79 грн., які не було виконано (а.с. 80).

Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права:

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно достатті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі ст. 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно норм частин першої, другоїстатті 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з положеннями статей 608, 1218, 1219 ЦК Україниу зв`язку зі смертю особи боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми статті 1282 Цивільного кодексу України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.

Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України позивач заявив вимоги до спадкоємця.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Разом з тим положення зазначеної правової норми застосовуються у випадку дотримання кредитором статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є пересічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

Сплив строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18.

Матеріали справи свідчать, що 28.07.2020 позивачем була направлена претензія кредитора до Надвірнянської районної державної нотаріальної контори, щодо включення кредиторських вимог АТ КБ «ПриватБанк» у спадкову масу та повідомлення спадкоємців померлого ОСОБА_4 про наявність боргу перед банком у розмірі 5331,79 грн. (а.с 78).

Спадкова справа щодо майна померлого ОСОБА_4 була заведена за претензією кредитора АТКБ «Приватбанк» (а.с. 79, 130-131).

Відповідно до копії спадкової справи, будь-які спадкоємці померлого ОСОБА_4 до Надвірнянської районної державної нотаріальної контори, із заявами про прийняття спадщини або про відмову від її прийняття не зверталися (а.с. 132).

Суд враховує положення пункту 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в якому зазначено, що з урахуванням приписів статті 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

З відповіді Надвірнянської районної державної нотаріальної контори, убачається спадкова справа щодо майна померлого ОСОБА_4 заведена за претензією кредитора АТКБ «Приватбанк" Також вказано, що при зверненні спадкоємців до державної нотаріальної контори спадкоємцям будуть доведені вимоги АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 132).

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій позивач, в силу ст. 12 ЦПК України, зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7ст. 81 ЦПК України).

В матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що відповідачі прийняли спадщину у передбачений ст.1270 Цивільного кодексу України строк, тому на них неможливо покласти обов`язок з відшкодування заборгованості, який виник у спадкодавця ОСОБА_4 .

Отже, доводи позивача про те, що відповідачі є спадкоємцями позичальника ґрунтуються лише на констатації факту наявності у паспорті громадянина України відповідачів відомостей про реєстрацію її місця проживання за тією ж адресою, за якою до смерті проживав позичальник.(а.с.67-74)

Однак, позивачем не надано жодних доказів, про те, що відповідачі успадкували будь-яке майно позичальника і про вартість такого майна, як того вимагає положення статі 1282 ЦК України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача).

Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін.

Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Таким чином, диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, а позивач своїми правами щодо предмета спору, в тому числі щодо витребування доказів в суді не скористався, просив проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження, тобто за наданими письмовими доказами.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбаченихстаттею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Враховуючи, що предметом спору у цій справі є вимоги кредитора до спадкоємців про стягнення заборгованості за кредитним договором, АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язано було довести ті обставини, на які воно посилалося як на підставу свої вимог, тобто подати суду докази наявності у спадкодавця майна та його вартості, кола спадкоємців, які прийняли спадщину, а у випадку неможливості надати такі докази - заявити клопотання про їх витребування, однак з дотриманням правил та процедур, встановленихЦПК України.

Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 26 червня 2019 року у цивільній справі № 699/629/16-ц та від 21 серпня 2019 року у цивільній справі № 320/6489/16-ц, що відповідно до ч.4ст. 263 ЦПК Українимає враховуватися судами нижчих інстанцій.

Доводи позивача з приводу того, що відповідачі проживали разом із спадкодавцем, а тому вони є такими, що прийняли спадщину спростовуються матеріалами справи.

Так, позивач, АТ КБ "ПриватБанк" зобов`язаний довести, що саме відповідачі є спадкоємцями померлого ОСОБА_4 , прийняли після нього спадщину, а вартість майна, прийнятого спадкоємцем у спадщину, є такою що відповідає сумі боргу або перевищує її.

Так позивач зазначав, що спадкоємицями ОСОБА_4 , у порядку ч.3ст. 1268 ЦК України, є відповідачі, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

На підтвердження даної обставини позивач посилається лише на копію паспорта позичальника та відповідачів, де зазначено одну й ту саму адресу зареєстрованого місця проживання. При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо обставин появи у нього такого доказу, як копію паспорту відповідачів, які не були стороною при укладені кредитного договору (а.с. 67-77).

Отже, слід зазначити, що сам по собі факт реєстрації місця проживання відповідачів за однією адресою із спадкодавцем ОСОБА_4 , на час відкриття спадщини, не є належним та допустимим доказом того, що саме вони є спадкоємцями та прийняли після померлого спадщину.

Суд вважає, що позивачем належним чином необґрунтовано та не надано відповідних доказів того, що відповідачі взагалі є спадкоємцями в розумінні приписів ст. 1222 ЦК України, тобто є спадкоємцями за законом, або визначена такою на підставі заповіту. Доказів на підтвердження того, що відповідачі належать до кола спадкоємців, визначених ст.ст. 1261-1265 ЦК України, тобто входять до однієї з п`яти черг спадкування, позивачем суду не надано. Також не надано відповідного заповіту, яким би відповідачі були визначені як спадкоємці.

Сам по собі той факт, що відповідачі були зареєстрована за однією адресою із спадкодавцем не є безумовною підставою вважати, що ці особи є спадкоємцями померлого.

Обґрунтовуючи позовні вимоги обов`язком спадкоємців сплатити заборгованість, в межах вартості спадкового майна, АТ КБ «ПриватБанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та щодо його вартості, яке міг спадкодавець залишити після своєї смерті.

Не надано позивачем і відомостей про існування перешкод для отримання Банком доказів про коло спадкоємців та обсягу отриманого ними у спадщину майна.

Враховуючи, що не встановлено ні кола спадкоємців, ні обсягу спадкового майна, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Згідно ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, суд вважає, безпідставними посилання представника позивача з приводу того, що відповідачі прийняли спадщину так як проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки ч.3 ст. 1268 ЦК України передбачено відповідний порядок прийняття спадщини саме для спадкоємців, а не для будь-яких осіб, які були зареєстровані з померлою особою за однією адресою на час її смерті.

Висновки суду:

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність належних, достатніх та достовірних даних про те, що відповідачі є спадкоємцями майна позичальника за законом чи за заповітом та відповідно прийняли спадщину, у зв`язку із чим дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судовий збір з відповідачів стягненню не підлягає.

На підставі икладеного та керуючись ст.ст. 11, 13, 46, 526, 608, 626, 1054, 1218-1220, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 12, 76, 89, 247, 258- 268, 280-284 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені позову Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до п. 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», , юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського 1 «Д», адреса для листування: вул. Набережна Перемоги 50, м. Дніпро, 49094.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Міськевич О.Я.