Справа № 452/2338/21
У Х В А Л А
Іменем України

"31" жовтня 2022 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Пташинського І.А.,

з участю секретаря судових засідань Терлецької І.В.

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 ; визнання недійсним протоколу засідання житлової комісії військової частини в НОМЕР_1 в частині та зобов`язання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Військової частини НОМЕР_1 про:
?визнання протиправним та скасування пункту 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 4 червня 2021 року № 420ад «Про зняття з обліку військовослужбовців (звільнених з військової служби) та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов» в частині виключення його, як майора запасу, зі списків осіб, які перебувають на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 ;
?визнання недійсним протоколу № 10 від 4 червня 2021 року засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 в частині зняття його з квартирного обліку у військовій частині НОМЕР_1 та виключення зі списків осіб, які перебувають на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 ;
?зобов`язання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 поновити його на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 та відновити його в черзі списків осіб, які перебувають на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 .
Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 серпня 2021 р. вказану позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 залишено без руху та надано позивачу строк на усунення зазначених в ухвалі недоліків терміном п`ять днів з моменту отримання копії ухвали.

Ухвалою суду від 02 лютого 2022 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 , підготовче судове засідання призначено на 09 березня 2022 року.

Ухвалою суду від 03 травня 2022 року задоволено клопотання представника відповідача військової частини НОМЕР_1 , залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Самбірську квартирно-експлуатаційну частину району.

Ухвалою суду від 31 травня 2022 року підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 ; визнання недійсним протоколу засідання житлової комісії військової частини в НОМЕР_1 в частині та зобов`язання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 до вчинення дій - закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 12 липня 2022 року.

У судовому засіданні судом поставлено на обговорення питання про закриття провадження у справі, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Позивач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_2 проти закриття провадження у справі не заперечували.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Самбірської квартирно-експлуатаційної частини району, у судове засідання не з"явився про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац перший частини першої статті 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункти 1 і 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у чинній редакції).

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у т.ч. без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Стосовно терміну "владні управлінські функції", то зміст поняття "владні" полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а "управлінські функції" - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта. З огляду на вказане, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Позивач звернувся з позовом про визнання протиправним та скасування пункту 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 4 червня 2021 року № 420ад; визнання недійсним протоколу засідання житлової комісії військової частини в НОМЕР_1 № 10 від 4 червня 2021 року в частині та зобов`язання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 до вчинення дій.

Підставою для звернення з цим позовом стало те, що як стверджує позивач, він, проходив військову службу у ЗСУ, був звільнений з військової служби у відставку за п.65 п.п.«З» (за власним бажанням) та виключений зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення.

Протоколом засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 31.03.1998 р. №3 від 31.03.1998 р. його було зараховано на квартирний облік військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 30.11.1998 р. №11 його з 31.03.1998 р. було включено до списку осіб, які мають право на позачергове отримання житлових приміщень.

04.06.2021 р. на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення про зняття позивача з квартирного обліку у військовій частині НОМЕР_1 та виключення із списку осіб, які перебувають на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.06.2021 р. №420ад позивача знято з квартирного обліку у військовій частині НОМЕР_1 та виключено із списку осіб, які перебувають на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 .

Вислуга на військовій службі позивача становить понад 20 років.

Так, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (абзац перший пункту 1 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").

Згідно з п.1.4 розділу I, затвердженої 31.07.2018 наказом МОУ № 380 "Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями", на яку посилався позивач, як на підставу для задоволення вимог, Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до 1 січня 2005 року (набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року № 1865-IV Про внесення змін до статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей), забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку - без врахування вислуги на військовій службі.
Окрім того, згідно п.2.18 розділу IІ вищевказаної Інструкції, військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі : звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами. Які зараховані на облік після 1 січня 2005 року (крім випадків вказаних у пункті 2.17 цього розділу).
Відповідно до п.2.17 розділу IІ вищевказаної Інструкції, військовослужбовці, зараховані на квартирний облік після набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року № 1865-IV Про внесення змін до статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, які мають вислугу на військовій службі менше ніж 20 років, у разі звільнення з військової служби за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів та неможливістю проходити військову службу, залишаються на цьому обліку до отримання жилого приміщення для постійного проживання.
Отже, у спірних правовідносинах, відповідач наділений повноваженнями приймати рішення, що впливає на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями в силу його особливого статусу, визначеного Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є служба військова.

Оскільки військова служба є різновидом служби публічної, тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців (включно зі спорами з військовими частинами щодо реалізації гарантій забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями), належать до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 в справі №362/643/21 для забезпечення єдності судової практики щодо визначення юрисдикції суду з розгляду спорів з приводу проходження військової служби, а саме щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій, відступила від висновку щодо розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства, викладеного у її постановах від 6 червня 2018 року у справі N 752/5881/15-ц, від 29 серпня 2018 року у справі N 488/1176/14-а, від 20 вересня 2018 року у справі N 815/2551/15, від 23 січня 2019 року у справі N 806/5217/15, від 4 вересня 2019 року у справі N 826/17556/16, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року у справі N 127/15109/18 і від 24 вересня 2021 року у справі N 748/303/20, а також у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі N 6-2139цс15 і від 2 березня 2016 року у справі N 6-14цс16а.

Разом з тим роз`яснила судам, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної.

Саме у зв`язку з публічною службою держава передбачила відповідні соціальні гарантії, а також порядок їх реалізації.

Тому спірні правовідносини підлягають вирішенню адміністративним судом.

Зважаючи на наведене, оскільки спір у цій справі стосується проходження позивачем публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), гарантувала право військовослужбовцям на отримання жилого приміщення, правовідносини, що виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, а тому спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Згідно п.1) ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі.

Стосовно клопотання позивача про передачу справи на розгляд адміністративного суду суд зазначає, що дана справа розглядається за правилами цивільного судочинства, цивільно-процесуальним законодавством не передбачена можливість передачі справи на розгляд до суду іншої юрисдикції. Позивачу для вирішення даного спору слід звернутись із позовною заявою до належного суду в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 255, 260 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 ; визнання недійсним протоколу засідання житлової комісії військової частини в НОМЕР_1 в частині та зобов`язання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 до вчинення дій - закрити.

Роз`яснити позивачу, що спірні правовідносини підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя