Справа № 130/1689/22
Провадження № 22-ц/801/1849/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Соколовська Т. О.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 рокуСправа № 130/1689/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши в спрощеному провадженні без повідомлення учасників судового розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шаргородського районного суду Вінницької області від 07 вересня 2022 року про повернення позовної заяви, постановлену суддею Шаргородського районного суду Вінницької області Соколовською Т.О.,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , Жмеринської міської ради Вінницької області про визнання акту приймання-передачі межових знаків недійсним, про визнання недійсним державної реєстрації речового права, про визнання недійсним технічної документації на земельну ділянку, про визнання недійсним рішення про затвердження технічної документації земельної ділянки та зобов`язання вчинити дію.

Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 23.08.2022 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали, оскільки позовна заява не відповідала вимогам ст.ст. 175 та 177 ЦПК України.

07.09.2022 ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі ч.3 ст. 185 ЦПК України. Також зобов`язано ГУ Державної казначейської служби України у Вінницькій області повернути ОСОБА_1 сплачений нею при зверненні до суду судовий збір в розмірі 8931,20 грн.

Не погодившись із зазначеною ухвалою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, а також порушення норм процесуального права при її постановленні. Просила скасувати ухвалу і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо повернення позовної заяви через те, що подані документи на виконання вимог ухвали подані без належного засвідчення відповідно до ст. 95 ЦПК України.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило.

Згідно з ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам ухвала суду не відповідає.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що позивачеві ОСОБА_1 слід визначитись зі складом учасників справи, колом відповідачів в справі, виходячи з підстав і предмету позову. При цьому вказані позивачем предмет, підстава, зміст позовних вимог не узгоджуються між собою та з правовим обґрунтуванням позову. Також суд зазначив,що ОСОБА_1 необхідно уточнити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, з посиланням на відповідні норми матеріального та процесуального права, визначитись з колом учасників справи та зазначити в порядку якого судочинства вона звертається до суду. В супереч ч.4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви також не долучені документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

В матеріалах справи наявний Акт канцелярії Шаргородського районного суду Вінницької області № 4 від 05.09.2022, про те, що під час прийняття клопотання-заяви від ОСОБА_1 до вказаного клопотання-заяви за наполяганням було доручено документи на 43-х аркушах, які не описані в додатках.

Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 07.09.2022 позовну заяву на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України визнано неподаною та повернуто позивачу. Також зобов`язано ГУ Державної казначейської служби України у Вінницькій області повернути ОСОБА_1 сплачений нею при зверненні до суду судовий збір в розмірі 8931,20 грн.

Повертаючи позовну заяву, суд виходив із того, що позивачем на виконання вимог ухвали надано заяву про долучення до матеріалів справи квитанції про сплату судового збору та копії документів на 43- х аркушах. Однак, вказані документи подані в копіях позивачем належним чином не завірені, що є порушенням ч.2 ст.95 ЦПК України та вимог пункту 5.27 ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», які затверджені Наказом Держспоживстандарту України № 55 від 07.04.2003, а тому суд згідно з ч. 1 ст. 78 ЦПК України не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Також, позивачем не додано до позовної заяви її копії та копії всіх документів, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. Повертаючи заяву суд першої інстанції зазначив, що дані процесуальні порушення унеможливлюють встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для справи.

Однак апеляційна інстанція не може погодитися з таким висновком суду. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч.2 ст.185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Нормами п. 5 ч. 2 ст. 175 та ч. 5 ст. 176 ЦПК України передбачено, що в позовній заяві зазначаються докази, що підтверджують викладені у ній обставини та, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без руху безпідставно посилався на те, що позивачем не включено належних учасників справи.

За правилами, передбаченими ст. ст. 13, 48, 50, 51 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у справі співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Виходячи з системного аналізу вищевказаних норм діючого процесуального законодавства, тільки позивачу належить право визначення відповідача. Разом із тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутності визначенні процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у подові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц та від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17.

Згідно із роз`ясненнями, які містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляду справ у суді першої інстанції» пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення позовної заяви без руху.

Також суд неправомірно зазначив, що вказані позивачем предмет, підстава, зміст позовних вимог не узгоджуються між собою та з правовим обґрунтуванням позову. Зокрема, суд першої інстанції вказав, що в позовній заяві вказана вимога про визнання акту приймання-передачі межових знаків недійсним без зазначення дати його складання, учасників дії, а в прохальній частині взагалі така позовна вимога відсутня.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що відповідно до ст. ст. 81, 264 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із аналізу ст. 175 ЦПК України, не підтвердження в судовому засіданні обставин, якими обґрунтовано позов, в тому числі тих, на які посилався суд першої інстанції, може бути підставою для відмови в позові за результатами розгляду справи, а не для залишення позовної заяви без руху та її повернення.

Питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України вирішується судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення по суті справи, а оцінка наданих стороною позивача обґрунтувань та доказів на предмет їх достатності на стадії відкриття провадження у справі законом не передбачена.

Однак, судом першої інстанції вказані норми процесуального права враховані не були. Фактично суд вдався до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів, що не віднесено до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Посилання суду першої інстанції на те, що позивачеві необхідно уточнити зміст позовних вимог, з посиланням на відповідні норми матеріального та процесуального права, є необґрунтованим, оскільки ОСОБА_1 виклала свої вимоги на власний розсуд, що не може бути перешкодою в доступі до правосуддя.

З позовної заяви вбачається, що позивачем зазначено обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги. Визначено у який спосіб просить захистити свої права та вказано норми матеріального права.

Крім того, позивачем на виконання вимог ухвали було додано докази, які вона вважала за потрібне надати суду, яким суд надасть правову оцінку при вирішенні спору по суті.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях цивільного процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу.

Крім того, позивачем на виконання вимог ухвали сплачено судовий збір у розмірі визначеним судом.

Так, суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, виходив із того, що позивачем на виконання вимог ухвали надано копії документів, які належним чином не засвідчені, що є порушенням ч.ч.1,2,3 ст.95 ЦПК України та вимог пункту 5.27 ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», а тому дані порушення унеможливлюють встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог частин 2, 4, 5 статті 95 ЦПК України, якою керувався суд першої інстанції, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Згідно частини 6 статті 95 ЦПК України, якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Отже наслідком недотримання вимог статті 95 ЦПК України є виключення письмового доказу з числа доказів і розгляд справи на підставі інших доказів (частина 11 статті 83 ЦПК України), а не повернення позовної заяви.

Перевірку обґрунтованості заявлених вимог, наявності доказів, їх оцінка, належність і допустимість має здійснювати судом в ході розгляду справи після вирішення питання про відкриття провадження у справі, за результатами розгляду справи.

Суд першої інстанції не звернув увагу і на те, що подання доказів можливе і на наступних стадіях цивільного процесу, зокрема у підготовчому засіданні після відкриття провадження у справі.

Відповідність наданих позивачем копій документів їх оригіналам може бути вирішено судом після відкриття провадження у справі, зокрема у підготовчому судовому засіданні.

Відтак, вказані судом підстави для повернення позовної заяви, на думку колегії суддів є не обґрунтованими, оскільки не є безумовними недоліками для повернення позовної заяви, а свідчить про надмірний формалізм при вирішенні питання про відкриття провадження у справі.

Повертаючи позовну заяву, суд фактично надав оцінку доказам, наданим позивачем в обґрунтування позовних вимог, що є неприпустимим.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження в справі на підставі наданих позивачем позовної заяви і доданих до неї доказів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (статті 12, 13 ЦПК України).

З огляду на принцип диспозитивності у цивільному процесі особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Після відкриття провадження у справі суд першої інстанції, в разі наявності підстав визначених цивільним процесуальним законодавством, може провести підготовче судове засіданні, у якому мають бути з`ясовані всі питання, визначені статтею 189 ЦПК України, зокрема, щодо остаточної визначеності предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів тощо.

Відтак, питання, на які вказав суд першої інстанції, надаючи ухвалою строк для усунення недоліків та повертаючи в подальшому позовну заяву, могли бути з`ясовані судом після відкриття провадження в справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є помилковим, формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду питання про відкриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шаргородського районного суду Вінницької області від 07 вересня 2022 року скасувати і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду питання про відкриття провадження у справі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2022 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало