СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12021/19

пр. № 2/759/608/22

06 жовтня 2022 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Журибеда О.М.,

за участю секретаря - Багінської І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та усунення відповідача від права на спадкування за законом ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у липні 2019 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та усунення відповідача від права на спадкування за законом, яким просить: - встановити факт проживання однією сім`єю без укладання шлюбу понад п`ять років чоловіка (спадкодавця) і жінки (позивача) з 1993 року по день смерті спадкодавця - ІНФОРМАЦІЯ_1 та на цій підставі визнати позивача, спадкоємцем четвертої черги майна ОСОБА_3 ; - змінити черговість спадкування і визнати за позивачем ОСОБА_1 , право на спадкування за законом після смерті спадкодавця разом із спадкодавцем другої черги - відповідачем; - усунути відповідача від права на спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири по АДРЕСА_1 , що розташована на території Святошинського району м. Києва, яка йому належала на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.11.1993 року - 1/3 частина та ѕ частин на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.04.2015 року.

Позивач та відповідач, сестра померлого, звернулися до 12 Київської державної нотаріальної контори із заяви про прийняття спадщини на майно ОСОБА_3 - спадкова справа 220/2019, номер у спадковому реєстрі 63770396.

Вказує, що позивач познайомились із спадкодавцем у 1993 році та проживали разом однією сім`єю до його смерті у квартирі позивача.

Померлий з 1990 року мав захворювання, які стали причиною встановлення йому у 27 років інвалідності з непридатністю до праці. З часу знайомства та по день смерті померлий потребував догляду позивача, матеріальної та моральної допомоги.

Зазначає, що з 1993 року померлий та позивач разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет, позивач надавала померлому необхідну допомогу, без якої останній не міг обходитися.

Відповідач не підтримувала стосунки з братом на протязі спільного життя позивача з спадкодавцем, не підтримувала родинних зв`язків з братом, повністю ухилилася від надання допомоги брату, хоча спадкодавець не мав інших родичів, окрім сестри. Саме з цієї причини відповідач не приймала участь у спадкуванні частин спірної квартири після смерті спільних із братом батьків.

Вказує, що вся процедура поховання спадкодавця була повністю оплачена особисто позивачем за влісні кошти, проти чого відповідач не заперечувала, однак прав на спадщину не визнає.

Оскільки відповідач право позивача на Ѕ частину спадщини не визнає, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом, оскільки вони проживають з померлим, як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу 25 років.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала вимоги позовної заяви у повному обсязі з підстав, які зазначено у позовній заяві та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні повністю заперечив проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні з підстав, які зазначено у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні допитані свідкі за клопотанням позивача ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які дійсно підтвердили факт проживання позивача з ОСОБА_3 як чолвіка і жінки. Також підтвердили, що у них був спільний бюджет, вони вели спільне господарство, обробляли город, та позивач доглядала за ним, коли останній хворів, а також здійснювала поховання, коли останній помер.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та письмові докази по справі, суд прийшов до наступного.

Пункт 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно до п. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні взаємні права та обов`язки.

Відповідно до п. 1 ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21.01.2019 року, серії НОМЕР_1 (а.с.8 на звороті)

Згідно довідки про причину смерті від 21.01.2019 року № 020-205, причиною смерті ОСОБА_3 стала механічна асфіксія внаслідок закриття гортані чужорідним тілом (а.с.7).

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії № КА-1 № 015366 ОСОБА_3 вбачається, що останній не придатний до праці та має ІІ групу інвалідності (а.с. 6)

На підтвердження позовних вимог клопотання представника позивача задоволено та на виконання вимог ухвали надано відповідь КНП «Київський міський клінічний онкологічний центр» про те, що ОСОБА_3 перебував на обліку з березня 1994 року та отримував стаціонарне лікування в хіміотерапевтичному відділені (а.с.123-126).

Відповідно до договору-замовлення на надання ритуальних послуг від 21.01.2019 року замовником ритуальних послуг щодо померлого ОСОБА_3 є ОСОБА_1 (а.с.12).

Також на підтвердження позовних вимог позивачем надано меню поменального обіду ресторану «Ті-Арт» на загальну суму 4197, 00 грн. (а.с.16).

Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру 12 київською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа, номер у спадковому реєстрі 63770396 від 15.02.2019 року - спадкодавець ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва на право на спадщину за законом від 04.04.2015 року спадкоємцем майна ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 є її син ОСОБА_3 , спадщина складається з ѕ частин квартири під АДРЕСА_2 , що належала померлій: ј частина на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.11.1993 року, ј частина - що належала ОСОБА_12 матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємцем якої була дочка ОСОБА_11 яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, ј частина - що належала ОСОБА_13 чоловіку, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , спадкоємцем якого була дружина ОСОБА_11 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (а.с.10).

Як зазначено в Постанові № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

З досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів справи, показів свідків сторони позивача, які підтвердили факт проживання позивача разом з ОСОБА_3 як чоловіка та жінки з 1993 року по день його смерті, судом вбачається, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 були пов`язані спільним побутом та проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1993 року по день смерті спадкодавця, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте, суд вважає встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу до 01.01.2004 р. неможливим, оскільки діючий Сімейний кодекс України набув чинності з 01 січня 2004 року. Кодекс про шлюб та сім`ю України, що діяв до набрання чинності СК України, не передбачав такого поняття, як проживання осіб однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому встановлення факту проживання однією сім`єю можливе лише з 01 січня 2004 року - з часу набуття чинності СК України.

Щодо вимоги позивача про визнання за нею як спадкоємця четвертої черги за законом, право на спадкування майна спадкодавця ОСОБА_3 зі спадкоємцем другої черги ОСОБА_1 , та зміни такої черговості, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1262 ЦК України).

Черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (частина перша статті 1259 ЦК України), або на підставі рішення суду (частина друга статті 1259 ЦК України).

Зокрема, частиною другою статті 1259 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно з правовою позицією, яку висловив ВСУ у постанові від 21.10.2021 року у справі № 766/14057/17, судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність таких юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 (провадження № 61-14692св19) та від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 (провадження № 61-11757св19).

Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи і показами свідків, померлий ОСОБА_3 з 1990 року мав захворювання, які стали причиною встановлення у віці 27 років інвалідністі та перебував на обліку в онкологічному центрі з 1993 року та те, що позивач матеріально та морально допомагала померлому, оскільки останній потребував такої допомоги та перебував в безпорадному стані, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині зміни черговості та визнання за позивачем як спадкоємця четвертої черги за законом, право на спадкування майна спадкодавця ОСОБА_3 зі спадкоємцем другої черги ОСОБА_1 .

Стосовно позовних вимог позивача про усунення від права на спадкування відповідача, суд вважає, що у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Пунктом 6 постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 зазначено, що правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язанні утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про держання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Виходячи зі змісту ст. 1224 ЦК України, суд при вирішенні справи повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, остання мала можливість її надати, проте ухилялася від обов`язку щодо її надання.

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Суд зазначає, що про ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомогу зазначив лише один свідок ОСОБА_7 , покази якого є його суб`єктивною думкою. Інші допитані свідки у судовому засіданні не підтвердили йього факту.

Крім того, матеріали справи не містять доказів ухилення відповідача від надання допомоги своєму братові - ОСОБА_3 , так як невстановлена її винна поведінка, яка б свідчила про відмову її від надання такої допомоги, оскільки вказані посилання позивача не підтверджені належними та допустимими доказами.

Отже, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині усунення відповідача від права на спадкування за законом.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підверджували наявність у підстав для усунення відповідача від права на спадкування за законом, тому у цій частині позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 258, 259, 263-265 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та усунення відповідача від права на спадкування за законом - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) без укладання шлюбу у період з 01 січня 2004 року по 19.01.2019 рік.

Визнати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) спадкоємцем четвертої черги за законом, надавши їй право на спадкування майна спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у другій черзі спадкування за законом.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Журибеда