Єд.унік. № 243/2500/22
Провадження № 2/243/1367/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Старовецького В.І.

за участю секретаря судового засідання Петруся Д.О.,

розглянувши у відкритомусудовому засіданні, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу № 29-к про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 яка діє в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 , за участю особи залученої в порядку ч. 6 ст. 56 ЦПК України Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , за участю особи залученої в порядку ч. 6 ст. 56 ЦПК України Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_2 , на праві приватної власності належить житловий будинок зі всіма господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у цьому приватному будинку, починаючи з 14.04.2010 року і по сьогоднішній день, зареєстроване місце проживання його рідної доньки, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також його онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Але, фактично ці відповідачі, починаючи з 27 травня 2014 року і по сьогоднішній день, у вищевказаному приватному житловому будинку не проживають. У зв`язку з реєстрацією відповідачів в будинку він не може вільно розпорядитися своїм майном та несе додаткові витрати зі сплати житлово-комунальних послуг. Вважає, що реєстрація місця проживання відповідача з її дитиною порушує його права, як власника будинку та обмежує його право на вільне розпорядження своїм майном. Посилаючись на положення статей 317, 319, 405 ЦК України, просить суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_2 , та його представник - ОСОБА_1 , повідомлені належним чином про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, до суду надали заяви про розгляд справи без їхньої участі, на позовних вимогах напоягали.

Згідно з ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Виклик до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідача було розміщене відповідно до приписів ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, тому вона вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідач ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Третя особа - Служба у справах дітей Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації Краматорського району Донецької області, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без участі її представника.

Представник Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, залучений в порядку ч. 6 ст. 56 ЦПК України, в судове засідання не з`явився до суду надав заяву про розгляд справи без участі представника, з урахуванням висновку Органу опіки та піклування.

Ухвалою суду від 02 листопада 2022 року вирішено розглядати справу в заочному порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку № 4551, що було оформлено та видано позивачу 12.07.2007 року приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області - Мурадовою Світланою Григорівною та зареєстровано ним 26.07.2007 року в комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» міста Слов`янська Донецької області, про що він отримав спеціальний Витяг № 15376012 від 26.07.2007 року про присвоєння реєстраційного номеру № 10810322 об`єкту - будинку, номер запису № 13182, в книзі № 45, ОСОБА_2 , на праві приватної власності належить житловий будинок зі всіма господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї.

З довідки відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації Краматорського району Донецької області вбачається, що відповідач по справі ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту № 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя"- наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

У відповідності до ст. 391 ЦК України «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном».

Так, з довідки про не проживання особи за місцем реєстрації від 16 лютого 2022 року, наданої відділом з надання адміністративних послуг Слов`янської міської ВЦА Краматорського району Донецької області, вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в житловому будинку АДРЕСА_1 фактично не проживають з 27 травня 2014 року по теперішній час.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями статті 405 ЦК України відповідно до положень якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 не проживає в житловому приміщенні - в будинку АДРЕСА_1 з 2014 року, позивач не чинить перешкод у користуванні будинком, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

Що стосується позовних вимог в частині визнання такою, що втратила право користування житлом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд виходить з наступних норм чинного законодавства.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Згідно з частиною шостою ст. 19 СК України, суд може не погодитися з Висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З урахуванням цих обставин та встановлених фактів, суд не погоджується з Висновком № 29/01 -783 від 19 вересня 2022 року Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області з наступних підстав.

Статтею 6 Конституції України прописано право кожного на житло та передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Беручи до уваги той факт, що ОСОБА_4 не досяг 14 років, та за місцем реєстрації у будинку АДРЕСА_1 не проживає з 2014 року разом зі своєю матір`ю, а також і той факт, що позивачем не створюються перешкоди у користуванні спірним будинком, суд приходить до переконання про законність вимог позивача та достатність підстав для визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування вищезазначеним житлом.

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Частиною 1 статті 163 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

З огляду на що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись 12, 13, 76, 78, 81, 89, 133, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 яка діє в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 , за участю особи залученої в порядку ч. 6 ст. 56 ЦПК України Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженку міста Слов`янськ, Донецької області, РНОКПП НОМЕР_1 , особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, а саме приватним житловим будинком АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Слов`янськ, Донецької області, особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, а саме приватним житловим будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Слов`янського міськрайонного суду В.І.Старовецький