Справа № 192/461/22
Провадження № 2/192/348/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2022 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Щербини Н. О.,

за участю секретаря судового засідання Короти Л.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Мулька А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 10 квітня 2019 року в м. Дніпро на пр. Олександра Поля сталась дорожня-транспортна пригода за участю відповідача, який керував транспортним засобом автомобілем «КРАЗ», номерний знак НОМЕР_1 з причепом, що належить позивачу. Під час дорожньо-транспортної пригоди відповідач перебував у трудових відносинах з позивачем, а постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 травня 2020 року відповідача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У позові вказано, що заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради про відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП, було ухвалено рішення, яким стягнуто на користь позивача 51 028 гривень 13 копійок в якості відшкодування шкоди, яка була заподіяна діями ОСОБА_2 . Вказана сума була сплачена ОСОБА_3 в повному обсязі. Тому, враховуючи те, що позивач відшкодував за ОСОБА_2 шкоду, які він заподіяв своїми протиправними діями, позивач просить стягнути з відповідача в порядку регресу 57 291 гривню 44 копійок, яка складається з виконавчого збору в сумі 5 102 гривні 81 копійка, витрат виконавчого провадження в сумі 200 гривень, відшкодування в сумі 51 028 гривень 13 копійок та 960 гривень судового збору, який був сплачений під час розгляду справи в Кіровському районному суді м. Дніпропетровська.

Представник позивача - Онасенко О.М. в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, які викладені в позовній заяві.

Представник відповідача - адвокат Мулько А.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, які викладені у відзиві.

Відповідач ОСОБА_2 , який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. З`ясувавши думку учасників справи суд постановив проводити розгляд справи без участі відповідача.

Згідно поданого відзиву представник відповідача зазначив, що відповідач дійсно з 09 липня 2018 року по 21 травня 2019 року перебував у трудових відносинах з позивачем. Проте вважає, що позивач пропустив річний строк на звернення з позовом до суду, який встановлений ст. 233 КЗпП України, оскільки рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2019 року набрало законної сили 12 листопада 2020 року, а з позовом до ОСОБА_2 позивач звернувся лише 12 квітня 2022 року. Крім того зазначив, що оскільки діями відповідача, як працівника, заподіяна матеріальна шкода підприємству під час виконання ним саме трудових обов`язків, тому підстави для повної матеріальної відповідальності відсутні. Вважає, що його відповідальність повинна обмежуватись частиною заробітку (а.с. 94-98).

Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини п`ята та шоста статті 81 ЦПК України).

Судом встановлено, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 травня 2020 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, що 10 квітня 2019 року о 08 годині 45 хвилин водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «КРАЗ», номерний знак НОМЕР_1 з причепом без назви, рухаючись по просп. Олександра Поля в районі електроопори № 39 в м. Дніпро своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки або безпечного об`їзду перешкоди, перед виїздом не перевірив технічний стан свого автомобіля та під час руху не контролював свій транспортний засіб, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілями «Пежо», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , «Део Ланос», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 , «Мерседес Бенц», номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_6 , «Тойота Камрі», номерний знак НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_7 , «Пежо», номерний знак НОМЕР_6 , під керуванням водія ОСОБА_8 , «Форд», номерний знак НОМЕР_7 , під керуванням водія ОСОБА_9 , «Міцубісі Паджеро», номерний знак НОМЕР_8 , під керуванням водія ОСОБА_10 , «Тойота Ленд Крузер», номерний знак НОМЕР_9 , під керуванням водія ОСОБА_11 , «Шкода Фабія», номерний знак НОМЕР_10 , під керуванням водія ОСОБА_12 , «Форд Сієра», номерний знак НОМЕР_11 , під керуванням водія ОСОБА_13 , «Шкода Фабія», номерний знак НОМЕР_12 , під керуванням водія ОСОБА_14 , автобус «БАЗ А079», номерний знак НОМЕР_13 , під керуванням водія ОСОБА_15 , чим порушив п. 12.3, 2.3, а), б) Правил дорожнього руху та спричинив пошкодження зазначених транспортних засобів (а.с. 8-9).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, було стягнуто на користь ОСОБА_3 51 028 гривень 13 копійок в якості відшкодування шкоди, яка була заподіяна діями ОСОБА_2 (а.с. 10-12). Рішення суду набрало законної сили 12 листопада 2020 року.

Згідно платіжних доручень №17/19 від 04 грудня 2019 року та № 4906 від 04 грудня 2019 року позивач сплатив на користь ОСОБА_3 завдану шкоду, яка була стягнута рішенням суду (заочним, яке було переглянуто) (а.с.13-14).

Відповідно до копії трудової книжки відповідача серії НОМЕР_14 (а.с.101) він був працевлаштований на посаді водія Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради автотранспортних засобів 3 класу з 09 лютого 2018 року по 21 травня 2019 року (а.с. 102). Вказані обставини визнаються і не оспорюються сторонами. Також сторони визнають, що відповідач під час дорожньо-транспортної пригоди 10 квітня 2019 року виконував свої трудові обов`язки.

Статтею 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно зі ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків; 2) нанесення прямої дійсної шкоди; 3) вина в діях або бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною та винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала.

Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Тому суд вважає, що відшкодування шкоди заподіяної працівником підприємству врегульовано нормами КЗпП України, а не нормами ЦК України. Такі висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, які викладені в постанові від 11 грудня 2019 року по справі №463/4040/15.

Таким чином, доводи представника позивача про те, що позивач має право на відшкодування шкоди в порядку регресу з врахуванням положень ст. 1191 ЦК України є безпідставними і таким, що суперечать нормам матеріального права.

Відповідно до ст. 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 1351 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством; 10) шкоди завдано недостачею, знищенням або пошкодженням обладнання та засобів, наданих у користування працівнику для виконання роботи за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу. У разі звільнення працівника та неповернення наданих йому у користування обладнання та засобів з нього може бути стягнута балансова вартість такого обладнання у порядку, визначеному цим Кодексом.

Будь-яких підстав, які вказані в до ст. 134 КЗпП України для настання повної матеріальної відповідальності відповідача перед позивачем в судовому засіданні судом не встановлено і позивачем не зазначено.

Тому суд вважає, що відповідач повинен нести перед позивачем відповідальність саме у розмірі середньомісячного заробітку і будь-яких підстав для стягнення з нього повного розміру шкоди немає, у зв`язку з чим в задоволені позову в цій частині слід відмовити.

В той же час позивач не пред`явив вимоги про стягнення з ОСОБА_2 розміру шкоди, яка була заподіяна його діями ОСОБА_3 у розмірі його (відповідача) середньомісячного заробітку.

Згідно ст. 233 КЗпП України для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач дізнався про повний розмір заподіяної йому матеріальної шкоди відповідачем 12 листопада 2020 року, коли рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, набрало законної сили. Тобто останнім днем подачі позову про відшкодування шкоди, заподіяної позивачу їх працівником є 12 листопада 2021 року. Проте позивач звернувся до суду 12 квітня 2022 року тобто з пропуском встановленого строку (а.с. 1).

Враховуючи викладене суд вважає, що в задоволені позову позивача про стягнення з відповідача заподіяної шкоди в розмірі середньомісячного заробітку відповідача слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем встановленого ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду.

Суд не приймає доводи представника позивача стосовно того, що в даному випадку слід застосовувати строк позовної давності, який передбачений ЦК України, оскільки як вже встановлено судом, правовідносини між сторонами регулюються саме нормами Кодексу законів про працю України, а не нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволені позову Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради (49040, м. Дніпро, просп. Праці, буд. 3, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 03341641) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_15 ) про відшкодування шкоди в порядку регресу в повному обсязі.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 01 листопада 2022 року.

Головуючий: суддя Н. О. Щербина