Номер провадження: 22-ц/813/8018/22
Справа № 493/1423/21
Головуючий у першій інстанції Ільніцька О.М.
Доповідач Приходько Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л. А. (суддя-доповідач)

суддів: Семиженка Г. В.,

Склярської І. В.,

секретар Куріньова Л. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» адвоката Наконечної Альони Вікторівни на рішення Балтського районного суду Одеської області від 09 серпня 2022 року у складі головуючого судді Ільніцької О.М.,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», третя особа - ТОВ «Українське бюро кредитних історій», про захист прав споживачів.

Просив суд визнати незаконними дії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо передання недостовірних відомостей ТОВ «Українське бюро кредитних історій» для внесення інформації (запису) до кредитної історії ОСОБА_1 про наявність кредитної заборгованості за кредитним договором №б/н від 30 грудня 2009 року; визнати незаконним внесення ТОВ «Українське бюро кредитних історій» інформації (запису) в кредитній історії щодо наявності кредитної заборгованості у ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором №б/н від 30 грудня 2009 року; зобов`язати ТОВ «Українське бюро кредитних історій» виключити недостовірну інформацію (запис) з кредитної історії ОСОБА_1 щодо наявності кредитної заборгованості перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором №б/н від 30 грудня 2009 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 30 грудня 2009 року він звернувся до ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, правонаступником якого є АТ КБ ПРИВАТБАНК, з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, внаслідок чого було укладено Кредитний договір №б/н.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 21 квітня 2021 року частково задоволено позовну заяву ПАТ КБ ПРИВАТБАНК до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором. З нього на користь Банку стягнуто заборгованість за кредитним договором №б/н від 30 грудня 2009 року у розмірі 18936.27грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 18936.27грн., а також судовий збір у розмірі 1697.97грн., а всього 20634.24грн.

28 липня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 66269619 з примусового виконання виконавчого листа №493/175/21, виданого Балтським районним судом Одеської області, у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду.

Проте, згідно витягу з кредитної історії, розміщеної на сайті ТОВ Українське бюро кредитних історій, щодо ОСОБА_2 є наступні відомості по фінансовим зобов`язанням: наявна прострочена заборгованість 93215.71грн, строк кредиту до 30 грудня 2021 року.

На його звернення про внесення змін до кредитної історії ПАТ КБ ПРИВАТБАНК відмовив. Відповіді на свою заяву направлену на адресу ТОВ Українське бюро кредитних історій він не отримав.

Посилаючись на те, що пред`являючи позов до суду Банк скористався своїм правом пред`явлення вимоги до позичальника, після якої право нарахування процентів та штрафних санкцій за договором остаточно припинилось, вважає, що передана АТ КБ ПРИВАТБАНК до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» інформація про наявність у нього кредитної заборгованості є недостовірною, а дії АТ КБ ПРИВАТБАНК щодо передання цих відомостей ТОВ «Українське бюро кредитних історій», так само як і внесення ТОВ «Українське бюро кредитних історій» цієї інформації в кредитну історію є незаконними.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 09 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 до до АТ КБ ПРИВАТБАНК, третя особа - ТОВ Українське бюро кредитних історій про захист прав споживачів задоволено.

Визнано незаконними дії АТ КБ ПРИВАТБАНК щодо передання недостовірних відомостей ТОВ Українське бюро кредитних історій для внесення інформації (запису) в кредитній історії ОСОБА_1 про наявність кредитної заборгованості за кредитним договором №б/н від 30 грудня 2009 року.

Визнано незаконним внесення ТОВ Українське бюро кредитних історій інформації (запису) в кредитній історії щодо наявності кредитної заборгованості у ОСОБА_1 перед АТ КБ ПРИВАТБАНК за кредитним договором №б/н від 30 грудня 2009 року.

Зобов`язано ТОВ Українське бюро кредитних історій виключити недостовірну інформацію (запис) з кредитної історії ОСОБА_1 щодо наявності кредитної заборгованості перед АТ КБ ПРИВАТБАНК за кредитним договором №б/н від 30 грудня 2009 року.

Стягнуто з АТ КБ ПРИВАТБАНК на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в сумі 992.40грн.

Рішення суду мотивовано тим, що з матеріалів справи вбачається, що будь-яких зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 30 грудня 2009 року перед АТ КБ ПРИВАТБАНК не має, так як він їх виконав в повному обсязі, а тому дії АТ КБ ПРИВАТБАНК щодо передання ТОВ Українське бюро кредитних історій відомостей про внесення до кредитної історії ОСОБА_1 інформації про наявність за ним заборгованості за вказаним кредитним договором є незаконними.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ КБ ПРИВАТБАНК подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Зазначило, що суд першої інстанції не врахував, що на час розгляду справи № 493/175/21 Банк продовжував нараховувати проценти за користування кредитними коштами до погашення позичальником заборгованості, тому сума заборгованості, яка була задоволена судом збільшилась. При цьому Банк у справі № 493/175/21 не збільшував суму позовних вимог, а просив стягнути тільки ту суму, яка була розрахована до подання позову. А отже на момент виконання рішення суду у вказаній справі розмір заборгованості змінився у бік збільшення. Оскільки ОСОБА_1 сплатив лише суму, зазначену у рішенні суду, непогашеною залишилася частина заборгованості у розмірі 9320.00грн, яка обліковується і досі. Вказана заборгованість є простроченою, тому підстав для закриття кредитного договору немає, а інформація, внесена до кредитної історії є обґрунтованою, актуальною та такою, що відповідає дійсним обставинам.

Посилаючись на те, що на час розгляду справи не було встановлено та визнано факту відсутності кредитного договору, договір не було визнано недійсним у судовому порядку, не встановлений факт відсутності письмової згоди позивача на використання та розповсюдження інформації щодо нього у ТОВ Українське бюро кредитних історій відсутні підстави для спростування та вилучення такої інформації.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу АТ КБ ПРИВАТБАНК залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи учасники справи в судове засідання не з`явились, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та інших учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а причини неявки їх в судове засідання не можна визнати поважними.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених цивільним процесуальним законодавством, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 грудня 2009 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ ПРИВАТБАНК був укладений Кредитний договір №б/н.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 21 квітня 2021 року позовні вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором №б/н від 30 грудня 2009 року у розмірі 18936.27грн (заборгованість за тілом кредиту), та судовий збір у розмірі 1697.97грн., а всього 20634.34грн. У задоволені позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 6379.44грн відмовлено.

24 травня 2021 року Балтським районним судом Одеської області видано виконавчий лист № 493/175/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПРИВАТБАНК боргу в сумі 20634.24грн.

26 липня 2021 року державним виконавцем Балтського ВДВС у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження за № 66269619, з примусового виконання зазначеного вище виконавчого документа.

28 липня 2021 року вказане виконавче провадження закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду, про що державним виконавцем винесена постанова.

З виписки з кредитної історії ОСОБА_1 від 17 вересня 2021 року, розміщеної на сайті Українське бюро кредитних історій вбачається, що за кредитним договором від 30 грудня 2009 року кредит вважається відкритим, сума кредиту складає 0.00грн, поточна заборгованість - 9315.71 грн.

21 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ ПРИВАТБАНК із заявою в якій просив внести зміни до його кредитної історії, зазначивши, що кредитний договір №б/н від 30 грудня 2009 року, укладений між ним та Банком - закритий.

Листом від 18 жовтня 2021 року ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, у відповідь на вказану заяву, запропоновано ОСОБА_1 здійснити погашення заборгованості, і з посиланням на те, що у резолютивній частині рішення Балтського районного суду Одеської області від 21 квітня 2021 року відсутні будь-які приписи щодо припинення зобов`язань за кредитним договором №б/н від 30 грудня 2009 року.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог представник ПАТ КБ ПРИВАТБАНК Пучкова Л.А. у відзиві на позов зазначала, що звертаючись до суду з позовом Банк надав розрахунок заборгованості станом на 28 грудня 2020 року. Рішення суду виконано ОСОБА_1 у липні 2021 року, майже через пів року після пред`явлення Банком вимоги про погашення боргу. За вказаний період Банк продовжував нараховувати проценти за користування кредитними коштами, тому сума заборгованості, яка була задоволена судом збільшилась. Оскільки ОСОБА_1 сплатив лише суму зазначену у рішенні суду, непогашеною лишилась частина заборгованості, яка обліковується і досі. Тому статус кредиту ОСОБА_1 перед Банком є відкритим. Підстави для закриття кредитного договору у Банку немає, а інформація, внесена до бази ТОВ Українське бюро кредитних історій є обґрунтованою та актуальною.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі суд першої інстанції прийшов до висновку, що будь-яких зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 30 грудня 2009 року перед ПАТ КБ ПРИВАТБАНК не має, так як він їх виконав в повному обсязі, а тому дії Банку щодо передання ТОВ Українське бюро кредитних історій відомостей для внесення до кредитної історії ОСОБА_1 інформації про наявність за ним заборгованості за вказаним кредитним договором є незаконними.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Правові та організаційні засади формування і ведення кредитних історій, права суб`єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, вимоги до захисту інформації, що складає кредитну історію, порядок утворення, діяльності та ліквідації бюро кредитних історій визначені Законом України Про організацію формування та обігу кредитних історій.

Відповідно до статті 5 цього Закону джерелами формування кредитних історій є: відомості, що надаються Користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону; відомості державних реєстрів, інформація з інших баз даних публічного користування, відкритих для загального користування джерел за винятком відомостей (інформації), що становлять державну таємницю.

Бюро має право отримувати відомості та інформацію, що зазначені у частині першій цієї статті, на договірних засадах.

Органи або уповноважені особи (держателі, адміністратори державних реєстрів тощо) зобов`язані на запит Бюро надавати відомості з державних реєстрів в електронному вигляді (у форматі бази даних) у разі наявності письмової згоди суб`єктів інформації.

Порядок передачі відомостей з державних реєстрів, а також розмір плати за це та інші умови встановлюються Кабінетом Міністрів України або за його дорученням - Держателем або Адміністратором відповідного реєстру та Бюро на підставі договору.

Згідно з положеннями частини 1 статті 9 Закону інформація для формування кредитної історії надається користувачем до Бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з користувачем.

У статті 3 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) закріплено, зокрема, що: бюро кредитних історій (далі - Бюро) - юридична особа, виключною діяльністю якої є збір, зберігання, використання інформації, яка складає кредитну історію;

кредитна історія - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов`язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону;

користувач Бюро (далі - Користувач) - юридична або фізична особа - суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до Договору надає і має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію;

кредитний правочин - правочин, за яким виникає, змінюється або припиняється зобов`язання фізичної або юридичної особи щодо сплати грошових коштів Користувачу протягом певного часу в майбутньому (в тому числі договір страхування);

суб`єкт кредитної історії - будь-яка юридична або фізична особа, яка уклала кредитний правочин та щодо якої формується кредитна історія.

У статті 4 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено, зокрема, що принципами формування та доступу до інформації, яка складає кредитну історію, є: забезпечення конституційних прав і свобод суб`єктів кредитних історій; значимість, всебічність, об`єктивність, повнота і достовірність інформації; регулярність та безперервність надходження інформації; цільове використання інформації; строковість зберігання інформації; конфіденційність інформації та її захист; збір і надання інформації, що складає кредитну історію, виключно за згодою суб`єкта цієї кредитної історії; незалежність Бюро.

У частині першій статті 5 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, зокрема, що джерелами формування кредитних історій є: відомості, що надаються Користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону.

Відповідно до частин 5-9 статті 13 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) суб`єкт кредитної історії має право звернутися до Бюро з письмовою заявою у разі незгоди з інформацією, що складає його кредитну історію, за винятком інформації про кредитний бал. Заява має включати коментар обсягом не більше ніж 100 слів щодо інформації, що заперечується.

Бюро при отриманні заяви від суб`єкта кредитної історії зобов`язане на час перевірки інформації позначити кредитну історію такого суб`єкта кредитної історії відповідною позначкою та протягом п`яти робочих днів з дня отримання заяви звернутися до Користувача, який надав інформацію, що заперечується, про її підтвердження або зміну.

Бюро залишає кредитну історію суб`єкта кредитної історії без змін та знімає з кредитної історії позначку у разі підтвердження Користувачем інформації, що заперечується. У цьому випадку суб`єкт кредитної історії має право на включення до своєї кредитної історії коментарю обсягом не більше ніж 100 слів щодо інформації, що заперечується, а Бюро зобов`язане долучити цей коментар до його кредитної історії.

Бюро вносить зміни до інформації, що міститься у кредитній історії суб`єкта кредитної історії, та знімає з кредитної історії позначку у разі зміни Користувачем інформації, що заперечувалася суб`єктом кредитної історії.

Бюро вилучає з кредитної історії суб`єкта кредитної історії інформацію, що заперечується суб`єктом кредитної історії, а також знімає відповідну позначку, якщо Користувач, який надав цю інформацію, у п`ятнадцятиденний термін з моменту звернення до нього Бюро не надав відповіді.

Колегія суддів встановила, що у справі, що переглядається в апеляційному порядку, спір виник між фізичною особою (позивачем), Банком (відповідач) і Бюро (третя особа) щодо:

незаконності передання банком до кредитної історії позивача інформації про наявність кредитної заборгованості;

незаконності внесення бюро інформації (запису) в кредитній історії щодо наявності кредитної заборгованості у позивача;

зобов`язання бюро виключити недостовірну інформацію (запис) з кредитної історії позивача щодо наявності кредитної заборгованості.

Задовольняючи позов в частині визнання незаконним внесення ТОВ Українське бюро кредитних історій інформації (запису) в кредитній історії щодо наявності кредитної заборгованості у позивача та зобов`язання бюро виключити недостовірну інформацію (запис) з кредитної історії позивача щодо наявності кредитної заборгованості, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вирішення заявлених позовних вимог, спрямованих на втручання у право особи, яку визначено як третю особу у справі, не відповідає процесуальному статусу сторін цивільного процесу.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

За змістом наведеної норми цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи позивач пред`явив позов до ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, та залучив до участі у справі ТОВ Українське бюро кредитних історій в якості третьої особи. При цьому просив, зокрема визнати незаконним внесення Бюро інформації (запису) в кредитній історії щодо наявності кредитної заборгованості у позивача та зобов`язати Бюро виключити недостовірну інформацію (запис) з кредитної історії позивача щодо наявності кредитної заборгованості.

При розгляді цієї справи позивач не заявляв клопотання про залучення ТОВ Українське бюро кредитних історій до участі у справі в якості співвідповідача.

Отже, задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції фактично вирішив питання про права та обов`язки ТОВ Українське бюро кредитних історій, яке не залучено до участі у справі в якості співвідповідача, що є порушенням вищенаведених норм процесуального права.

Вирішення заявлених позовних вимог, спрямованих на втручання у право особи, яку визначено як третю особу у справі, не відповідає процесуальному статусу сторін цивільного процесу.

Так в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 (провадження № 12-280гс18) вказано, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача, якщо рішення у справі може вплинути на їхні права чи обов`язки щодо однієї зі сторін. Отже, особа, яка бажає взяти участь у справі як третя особа без самостійних вимог, має перебувати з однією зі сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін. Підставою для вступу (залучення) в судовий процес такої третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення в майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною у зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи. Отже, не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, будь-які матеріально-правові обов`язки, а також установлювати чи захищати їх права, тобто винести рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб.

Таким чином, суду першої інстанції слід було відмовити в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним внесення Бюро інформації (запису) в кредитній історії щодо наявності кредитної заборгованості у позивача та про зобов`язання Бюро виключити недостовірну інформацію (запис) з кредитної історії позивача щодо наявності кредитної заборгованості.

Що стосується позовних вимог про незаконність передання Банком до кредитної історії позивача інформації про наявність кредитної заборгованості колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно частини першої статті 598 ЦПК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Балтського районного суду Одеської області від 21 квітня 2021 року позовні вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором №б/н від 30 грудня 2009 року у розмірі 18936.27грн (заборгованість за тілом кредиту), та судовий збір у розмірі 1697.97грн., а всього 20634.34грн. У задоволені позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 6379.44грн відмовлено.

Вказаним рішенням встановлено, що у кредитному договорі №б/н від 30 грудня 2009 року не встановлений розмір процентів, який боржник повинен сплатити за користування кредитними коштами, оскільки у анкеті-заяві позичальника від 30 грудня 2009 року процентна ставка не зазначена, а витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms на які посилався Банк, не можна вважати складовою частиною кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та Банком 30 грудня 2009 року.

Відповідно до частини 4 статті 81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин доводи апеляційної скарги, щодо збільшення суми заборгованості визначеної судом за рахунок продовження нарахування Банком процентів за користування кредитними коштами до погашення позивачем заборгованості, суперечать умовам кредитного договору від 30 грудня 2009 року.

Також суд першої інстанції надав правильну оцінку доводами представника відповідача щодо нарахування відсотків за прострочене грошове зобов`язання в порядку статті 625 ЦК України, враховуючи що з розрахунків заборгованості за кредитним договором не вбачається, що Банк нараховував ОСОБА_1 такі відсотки.

Отже встановивши, що ОСОБА_1 повністю виконав рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач вважається таким, що виконав зобов`язання перед ПАТ КБ ПРИВАТБАНК в повному обсязі. Оскільки нарахування банком процентів за користування кредитом до виконання судового рішення суперечать умовам укладеного між сторонами кредитного договору, тому передані Банком до Бюро відомості для внесення інформації (запису) в кредитній історії позивача про наявність кредитної заборгованості, яка складається з нарахованих процентів у розмірі 9315.71грн, за кредитним договором №б/н від 30 грудня 2009 року є недостовірною, а дії Банку щодо передання цієї інформації - незаконними.

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення в цій частині з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині слід залишити без змін.

Відповідно до частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України до порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення віднесено прийняття судом судового рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Враховуючи наведене рішення суду в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконним внесення ТОВ Українське бюро кредитних історій інформації (запису) в кредитній історії щодо наявності кредитної заборгованості у позивача та зобов`язання бюро виключити недостовірну інформацію (запис) з кредитної історії позивача щодо наявності кредитної заборгованості слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог в цій частині.

Відповідно до частии 10 статті 141 ЦПК України колегія суддів покладає судові витрати за рахунок осіб, які їх понесли.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 09 серпня 2022 року в частині визнання незаконним внесення ТОВ Українське бюро кредитних історій інформації (запису) в кредитній історії щодо наявності кредитної заборгованості у ОСОБА_1 перед АТ КБ ПриватБанк за кредитним договором №б/н від 30 грудня 2009 року та зобов`язання ТОВ Українське бюро кредитних історій виключити недостовірну інформацію (запис) з кредитної історії ОСОБА_1 щодо наявності кредитної заборгованості перед АТ КБ ПриватБанк за кредитним договором №б/н від 30 грудня 2009 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Українське бюро кредитних історій про визнання незаконним внесення інформації (запису) в кредитній історії щодо наявності кредитної заборгованості та про зобов`язання Товариства з обмеженою вдповідальністю Українське бюро кредитних історій виключення недостовірної інформації (запису) з кредитної історії щодо наявності кредитної заборгованості відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного суду з підстав визначених статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 24 жовтня 2022 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: Г.В. Семиженко

І.В. Склярська