КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Якимець О.І.
Єдиний унікальний номер справи № 758/2773/17
Апеляційне провадження №22-ц/824/6889/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Ігнатченко Н.В., Савченка С.І.,

секретар -Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 грудня 2021 року у справі за позовом Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

За зустрічним позовом ОСОБА_1 до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про розірвання договору.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду , дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки.

В обґрунтування позову покликається на те, що 13 жовтня 2016 року між сторонами укладено договір пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва. Відповідно до умов цього договору відповідач повинен сплати пайовий внесок у зв`язку з будівництвом садового будинку за адресою : АДРЕСА_1 . Розмір пайового внеску, відповідно до п.2.1 Договору становить 399110,54 грн ( без ПДВ) . Пунктом 3.1 Договору передбачено ,що забудовник спад чує пайовий внесок у строк до 08 листопада 2016 року включно на рахунок бюджету розвитку спеціального фонду міського бюджету .

Станом на 08 лютого 2017 року відповідачем зобов`язання не виконано.

З урахуванням умов договору ( п.п. 4.1.1, п. 4.1) сума платежу на момент здійснення оплати відповідачем коригується на індекс інфляції з моменту розрахунку пайового внеску до моменту фактичного виконання зобов`язання .

З огляду на умови договору з відповідачки підлягає стягненню сума 421 455,51 грн . Крім того , відповідно до умов договору з відповідачки підлягає стягненню пеня в сумі 33 924,40 грн . Загальна сума заборгованості становить 455 379,91 грн .

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 04 грудня 2018 року , в якій зазначено , що за період із 13 жовтня 2016 року по 26 листопада 2018 року від ОСОБА_1 на виконання умов договору надійшла сума 100 000 грн у прохальній частині позову позивач просить стягнути заборгованість в сумі 355379,91 грн та вирішити питання розподілу судових витрат.

Відповідачкою подано до суду відзив , який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що відповідно до умов договору загальна площа об`єкта будівництва передбачена у розмірі 1862,18 м. кв. Попри те, відповідно до судового рішення відповідачу надано право здійснювати будівництво спірного будинку загальною площею 300 кв.м. , що буде підставою для звільнення від сплати пайової участі в розмірі визначеному договором у відповідності до ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Просить у позові відмовити.

ОСОБА_1 24 лютого 2020 року звернулась до суду із зустрічним позовом до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про розірвання договору пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва від 13 жовтня 2016 року № 277.

В обґрунтування позову покликається на те, що декларацію про початок виконання будівельних робіт щодо будівництва садового будинку та декларацію про готовність об`єкта до експлуатації який був об`єктом оспорюваного договору, скасовані, оскільки ОСОБА_1 мала право будувати об`єкт загальною площею не більше 300 кв.м У відповідності до ст. 652, 653 ЦК України у прохальній частині зустрічного позову просить розірвати договір №277 пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва від 13 жовтня 2016 року , укладений між Департаментом економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та ОСОБА_1 у зв`язку з істотною зміною обставин , якими сторони керувалися при укладенні договору .

Позивачем у справі подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву . У відзиві зазначає , що скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації відбулося після спливу строку виконання зобов`язання за оспорюваним договором. Щодо настання істотних змін як підстава для розірвання договору, то необхідна наявність одночасно чотирьох умов передбачених ст. 652 ЦК України, які у даній справі відсутні. Просить у зустрічному позові відмовити.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07 грудня 2021 року позов Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задоволено

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 355 379 ,91 грн за договором № 277 від 13 жовтня 2016 року та судовий збір у розмірі 5 330,69 грн.

У зустрічному позові ОСОБА_1 до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про розірвання договору відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи , просила рішення скасувати. Ухвалити рішення про відмову у задоволенні вимог Департаменту, та задовольнити її зустрічний позов. У скарзі зазначила , що суд не взяв до уваги доводи про скасування декларації , і що розмір будинку який вона будувати значно зменшився.

У відзиві на апеляційну скаргу , представник позивача зазначив , що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні . Строк подання відзиву на апеляційну скаргу суд поновив , з огляду на поважність причин його пропуску.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Сторони відповідно до вимог закону були повідомлені про день та час розгляду на 03 листопада 2022 року.

Сторони та їх представники були присутні під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 жовтня 2016 року між Департаментом економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та ОСОБА_1 (забудовник) укладено договір пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва № 277. За умовами договору ОСОБА_1 має сплатити суму пайової участі (внесків) на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва у зв`язку із будівництвом садового будинку літ «А» загальною площею 1862,50 кв. м. ( в тому числі гараж площею 473,10 кв. м) по лінії 3, діл. 41 (с/т «Більшовик») (кадастровий номер 800000000:91:474:0002) у Подільському районі м. Києва. Розмір пайового внеску 399110,54 грн, який необхідно сплати до 08 листопада 2016 року включно. Сума платежу на момент здійснення забудовником оплати коригується на індекс інфляції з моменту розрахунку пайового внеску до моменту фактичного виконання зобов`язання по його сплаті / п. п. 1.1, 1.3, 3.1, 4.1.1 договору /.

Відповідно до розрахунків обсягу пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста від 10 жовтня 2016 року пайовий внесок за будівництво садового будинку складає суму 295787,98 грн та за будівництво гаражу у сумі 103322,56 грн / т.1 а.с. 10, 11/.

Станом на 08 лютого 2017 року відповідачем зобов`язання не виконано.

З урахуванням умов договору (п.п. 4.1.1, п. 4.1) сума платежу на момент здійснення оплати відповідачем коригується на індекс інфляції з моменту розрахунку пайового внеску до моменту фактичного виконання зобов`язання .

З огляду на умови договору сума заборгованості відповідачки становить 421 455,51 грн. Крім того, відповідно до умов договору з відповідачки підлягає стягненню пеня в сумі 33 924,40 грн. Загальна сума заборгованості становить 455 379,91 грн.

Відповідно до довідки Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 15 березня 2017 року надійшли кошти по сплаті пайової участі за період з 13 жовтня 2016 року по 26 листопада 2018 року у розмірі 100000,00 грн (т.1 а.с. 88).

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 04 грудня 2018 року , в якій зазначено , що ОСОБА_1 за період із 13 жовтня 2016 року по 26 листопада 2018 року на виконання умов договору сплатила суму 100 000 грн , тому позивач просив стягнути заборгованість в сумі 355379,91 грн .

Відтак, розмір пайової участі за умовами оспорюваного договору, який необхідно сплати відповідачу складає суму 355 379 ,91 грн .

Доводи ОСОБА_1 , про те , що 25 травня 2017 року Департаментом з питань Державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прийнято наказ № 182 про скасування декларації про початок виконання будівельних робіт від 22 липня 2016 року № КВ 66 та декларації про готовність об`єкту до експлуатації від 15 листопада 2016 року № КВ 41, які стосуються об`єкта будівництва, суд першої інстанції вірно не взяв до уваги , та оцінив критично, з огляду на те , що скасування відбулося через подання відповідачем неправдивих відомостей щодо перевищення розміру поверховості об`єкта будівництва. Вказані обставини встановлені рішеннями у адміністративній справі ( № 826/8108/17 т.1 а.с. 60- 63) . Разом із тим, на момент укладення оспорюваного договору та на момент виникнення спірних правовідносин у відповідача був статус забудовника задекларованого об`єкта будівництва, щодо якого сторони погодили сплату пайової участі, наявність чи відсутність таких декларацій не були підставою для укладення оспорюваного договору та перерахуванні замовником коштів пайової участі, яке мало відбутися до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

З огляду на встановлені обставини, обґрунтованим є висновок суду, що сторони були вільними та укладення договору відповідало їх волі, а відтак, оскільки відповідач не виконав взяті за оспорюваних договором умов щодо сплати пайової участі у повному розмірі, хоч частину оплати здійснив добровільно, тому вимоги департаменту про стягнення з ОСОБА_1 на їх користь суми 355 379,91 грн на виконання вимог договору від 13 жовтня 2016 року №277 є такими ,що підлягають задоволенню.

Відповідачка ОСОБА_1 , звертаючись із зустрічною позовною заявою, просила розірвати укладений між сторонами договір від 13 жовтня 2016 року № 277 , посилалась на неможливість належного виконання умов такого договору внаслідок зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.( ст. 652 ЦК України)

Відповідно до ст. 509 ЦК України договором є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

Підстави для розірвання договору встановлені ст. ст. 651, 652 ЦК України згідно з якими договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору іншою стороною, а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно з ч. 4 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов`язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Відповідно до правової позиції викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 910/15484/17 зазначено, що законодавець пов`язує можливість розірвання договору одночасно з наявністю істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, та з наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 Цивільного кодексу України. При цьому істотна зміна обставин є оціночною категорією, яка полягає у розвитку договірного зобов`язання таким чином, що виконання зобов`язання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до неможливості виконання зобов`язання.

Передбачене законодавством обмеження щодо розірвання договору з ініціативи однієї із сторін за відсутності згоди інших сторін встановлене для забезпечення стабільності і послідовності цивільних правовідносин та реалізації таких засад цивільного законодавства як справедливість, добросовісність і розумність, оскільки сторона не може відмовлятися від виконання умов договору, керуючись лише власним розсудом. Додатковою гарантією в такому випадку є визначення законодавцем сукупності умов, за одночасної наявності яких можливе розірвання договору. При перевірці існування цих умов враховується турботливість і обачність поведінки сторони договору, яка заявляє про його розірвання, і розмір тих втрат, які вона може зазнати через зміну істотних обставин, які передували укладенню договору. Також характерним є те, що ці обставини виникають незалежно від волі заінтересованої сторони і вона не могла їх виникнення ні передбачити, ні відвернути.

Водночас якщо обставини, на які посилається сторона як на підставу розірвання договору, виникли через її умисну недобросовісну поведінку, такі обставини не можуть враховуватися при вирішенні питання про розірвання договірних правовідносин, оскільки вони штучно створені заінтересованою стороною для уникнення від виконання зобов`язань.

Доводи ОСОБА_1 щодо прийняття Департаментом з питань Державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) наказу № 182 про скасування декларації про початок виконання будівельних робіт від 22 липня 2016 року за № КВ 66 «Будівництво садового будинку по лінії 3, діл. 41 (с/т «Більшовик») та декларації про готовність об`єкту до експлуатації від 15 листопада 2016 року № КВ 41 «Будівництво садового будинку по лінії 3, діл. 41 (с/т «Більшовик»), і це є підставою для розірвання договору , є безпідставними . Як уже зазначалося вище , ОСОБА_1 наказ оспорювала у судовому порядку до Окружного адміністративного суду міста Києва, справа № 826/8108/17, однак у позові їй було відмовлено рішенням суду від 20 лютого 2018 року, яке залишено без змін постановою апеляційної інстанції від 31 травня 2018 рок / т.1 а.с. 60- 63, 133-138/.

Доводи ОСОБА_1 про те, що її судовим рішенням зобов`язано привести оспорюваний об`єкт будівництва до належної поверховості (не більше 4 поверхів) за наявності яких відсутні підстави для пайової участі у розвитку інфраструктури міста, свідчать лише про порушення ОСОБА_1 вимог земельного законодавства.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2020 року задоволено позов заступника прокурора міста Києва в інтересах Департаменту з питань Державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до ОСОБА_1 та зобов`язано останню за власний рахунок провести відповідно до вимог містобудівної документації збудованих на земельних ділянках садового будинку літ «А» загальною площею 1862,50 кв. м. (в тому числі гараж площею 473,10 кв. м) по лінії 3, діл. 41 (с/т «Більшовик») (кадастровий номер 800000000:91:474:0002, 800000000:91:474:0003), встановлених із перевищенням встановленої поверховості, а саме житлово-офісні будинки 5-ти та 8-ми поверхами, шляхом їх приведення до поверховості, передбаченої для садибної забудови (не більше 4 поверхів). 28 вересня 2020 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду рішення суду першої інстанції залишено без змін / т.1 а.с. 148-159/.

Рішення суду від 25 травня 2020 року перебуває на стадії примусового виконання, що підтверджено поставною про відкриття виконавчого провадження від 27 листопада 2020 року / т.1 а.с. 145/.

Судом першої інстанції правильно встановлено , що сторони у справі в момент укладення спірного договору не могли передбачити, що настануть ті обставини, які встановлені судом вище, разом з цим зміна обставин була зумовлена причинами, які ОСОБА_1 мала передбачити та усунути. Дані обставини стосуються наявності п. п. 1, 2 ч. 4 ст. 652 ЦК України.

Посилання ОСОБА_1 у позові на п. 3 ч. 4 ст. 652 ЦК України суд , при наявності скасованої декларацій, і необхідності у зв`язку із цим вносити пайовий внесок за будівництво об`єкта до 300 м. кв., не доводять того, що виконання оспорюваного договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Пункт 4 ч. 4 ст. 652 ЦК України визначає однією з необхідних умов, за наявності якої можливе розірвання договору за рішенням суду - те, що із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

В ході виконання договору можуть відбуватися такі зміни зовнішніх обставин, що істотно впливають на інтереси сторін і не могли бути передбачені сторонами при укладенні договору навіть при всій необхідній завбачливості з їх боку; розірвання договору у зв`язку з істотними змінами обставин є самостійним випадком припинення (зміни) договірних зобов`язань, метою якого є необхідність відновлення балансу інтересів сторін договору, істотно порушеного внаслідок непередбачуваної зміни зовнішніх обставин, що не залежать від волі сторін.

Істотна зміна обставин не тягне неможливості виконання, така можливість зберігається, але таке виконання стає вкрай невигідним для однієї із сторін і порушує її інтереси.

Обґрунтованим є висновок суду, що скасування декларацій про початок виконання будівельних робіт та про готовність об`єкта до експлуатації, приведення об`єкта будівництва до належної поверховості (не більше 4 поверхи) не є істотною зміною обставин, яка дає право на зміну умов договору за рішенням суду в розумінні ст. 652 ЦК України, оскільки відсутня одночасна наявність умов, передбачених частиною 2 цієї статті.

Позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_1 не надано жодних належних і допустимих доказів, в розумінні ст. 76-81 ЦПК України , на підтвердження неможливості виконання нею свого зобов`язання зі сплати пайових коштів у повному обсязі за договором від 13 жовтня 2016 року № 277.

Не знайшли свого підтвердження й доводи ОСОБА_1 про необхідність застосування до спірних правовідносин п. 4.2 Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 15 листопада 2016 року № 411/1415 , де зазначено що до пайової участі не залучаються замовники у разі нового будівництва та/або реконструкції та території міста Києва: індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 м. кв., господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянок.

Не надано жодного доказу відповідачкою ОСОБА_1 , які б свідчили про необхідність приведення оспорюваного об`єкта будівництва до розміру 300 кв.м. Як встановлено судовими рішеннями , приведення такого об`єкта необхідне у відповідності до вимог поверховості (не більше 4 поверхів), які можуть бути більше 300 м. кв. (виходячи з аналізу пункту 4.2 Порядку) та така площа, понад 300 м. кв., а саме 1862,18 м. кв. була задекларована позивачем у містобудівних умов та обмеження забудови земельної ділянки та в оспорюваному договорі вказано 1862,50 м. кв /т.1 а.с. 52-57/.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не доведено у відповідності до вимог ст. ст. 76-80 ЦПК України підстав для розірвання договору від 13 жовтня 2016 року № 277 у відповідності до ч. 2 ст. 652 ЦК України, а тому висновок суду про відмову у зустрічному позові є правильним.

Доводи апеляційної скарги, стосуються обставин, які були предметом дослідження суду першої інстанції, і суд надав їм правову оцінку, не спростовують висновків суду першої інстанції, є безпідставними.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає ,що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369, 374,375.,381 - 384 ЦПК України, суд,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 09 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: