ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1570/22 Справа № 199/6497/21 Головуючий у першій інстанції: Руденко В.В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2021 року по справі за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2021 року КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що між позивачем та ОСОБА_1 встановились фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно Рішення Дніпровської міської ради №526 від 20.04.1995 про розподіл платні на надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», абоненту наданий особовий рахунок. Відповідно до розрахунку позивача сума заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , де відповідальним квартиронаймачем є ОСОБА_1 , якій відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , станом на 31.07.2021 року складає 46114,96 грн. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача суму заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення в розмірі 55206,85 грн., з них: 46114,96 грн. - сума основного боргу; 1079,00 - сума 3% річних; 8012,89 грн. - інфляційне збільшення та витрати по оплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2021 року позовні вимоги Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства Дніпроводоканал Дніпровської міської ради заборгованість за наданими послугами з водопостачання та водовідведення за період з 31.07.2018 року по 31.07.2021 року у розмірі 23193,91 грн., а також судові витрати по справі, що складаються з судового збору в сумі 2270 грн., а всього 25463,91 грн.; в іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 55206,85 грн., розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та часткового скасування оскаржуваного рішення з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що між позивачем та відповідачем встановились фактичні відносини з приводу надання послуг водопостачання та водовідведення, згідно Рішення Дніпровської міської ради №526 від 20.04.1995 р. про розподіл платні на надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», абоненту наданий особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до розрахунку позивача загальна заборгованість відповідача перед позивачем з урахуванням інфляційних збитків та 3% річних становить 55206,85 грн. за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою по АДРЕСА_1 , де відповідальним квартиронаймачем є ОСОБА_1 (а.с. 9-13).

Відповідно до листа №10/5-2406 від 15.12.2021, виданого Департаментом адміністративних послуг та дозвільних послуг та дозвільних процедур ДМР, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 10.09.2010 по теперішній час; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований з 17.02.2009 по теперішній час; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , була зареєстрована з 06.02.2009 по 01.04.2019 (а.с. 61).

Згідно зі статтями 319, 321 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 64, 67, 68 ЖК Української РСР наймачі повинні своєчасно та в повному обсязі вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинковихприміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи наведене обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

У даному випадку між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини, за якими у житло, в якому зареєстрована відповідачка, надавалися житлово-комунальні послуги, нарахування плати за які здійснювалися КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради відповідно до тарифів, встановлених та затверджених розпорядженнями Дніпровської міської ради.

Відповідно до частини першої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно положень ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Частиною 1 ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

З наведеного вбачається, що обов`язок ОСОБА_1 , як особи зареєстрованої в період з 10.09.2010 за адресою надання послуг з водопостачання та водовідведення, щодо оплати послуг наданих в цей період, встановлено на підставі закону і не залежить від наявності родинних зв`язків осіб, що зареєстровані у квартирі, в яку такі послуги надаються.

Вказаний обов`язок поширюється на всіх осіб, що зареєстровані чи проживають за адресою по АДРЕСА_1 , є солідарним і його виконання може бути заявлене КП «Дніпроводоканал» ДМР до будь-кого з солідарних боржників окремо чи до усіх разом.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2019 року у справі №756/10344/14 (провадження №61-33329св18).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 13.06.2016, виданого Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, (а.с. 60).

Оскільки, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , то обґрунтований розмір заборгованості за період з 24.03.2016 по 31.07.2021 становить 24185,83 грн., виходячи із кількості зареєстрованих в квартирі осіб, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Разом з тим, ОСОБА_1 до ухвалення місцевим судом оскаржуваного рішення подала заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 38-39).

Відповідно до частин першої, другої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, кредитор протягом усього часу вправі заявити в суді вимоги про повернення тієї частини боргу, що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Відтак, оскільки у даних правовідносинах встановлено обов`язок відповідача сплачувати вартість наданих житлово-комунальних послугщомісячно на кінець розрахункового періоду, тобто зі спливом кожного календарного місяця, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Подібний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 2 ст. 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що даний позов пред`явлений до суду 26 серпня 2021 року, що стверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші позовної заяви (а.с. 1).

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості було здійснено у березні 2016 року на суму 300,00 грн. (а.с. 10).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; приймаючи до уваги сплату останнього платежу на погашення боргу в березні 2016 року; встановивши, що з даним позовом позивач звернувся 26 серпня 2021 року; відповідачем, до винесення оскаржуваного рішення місцевим судом, було заявлено про застосування позовної давності, - колегія дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за щомісячними платежами, строк оплати яких перебуває у межах трирічного строку позовної давності, тобто за період з 26 серпня 2018 року по 31 липня 2021 року (в межах позовних вимог) в розмірі 15172,73 грн.

Підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Дніпроводоканал» ДМР заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення за період з січня 1999 року по 10 вересня 2010 року відсутні, адже відповідачка за адресою по АДРЕСА_1 проживає лише з 10.09.2010. Тобто, відповідачка у період з січня 1999 року по 10 вересня 2010 року послугами водопостачання та водовідведення не користувалась за вказаною адресою.

Заборгованість по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення, яка сформувалась з 10.09.2010 по 26.08.2018 року, не підлягає стягненню з відповідача, у зв`язку з пропуском позивачем трирічного строку позовної давності відносно даних щомісячних платежів без поважних причин.

Доказів щодо переривання строку позовної давності у вказаний вище період з 26 серпня 2018 року по 26 серпня 2021 року позивачем не надано, клопотань про витребування відповідних доказів судом не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

За положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія звертає увагу, що, згідно змісту апеляційної скарги, рішення місцевого суду оскаржене лише в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за наданими послугами з водопостачання та водовідведення, а тому суд апеляційної інстанції справу в частині відмови у стягненні на користь позивача 1079,00 грн. 3% річних та 8012,89 грн. інфляційного збільшення не переглядає, відповідно до вимог ч. 1 статті 367 ЦПК України.

На викладені вище обставини місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив та неправильно визначив трирічний строк позовної давності, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України).

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, на відповідача покладаються судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору (2270,00 грн.) пропорційно задоволеним позовним вимогам (27,48%) в сумі 623,80 грн.

На позивача покладаються судові витрати у вигляді сплаченого відповідачем судового збору при поданні апеляційної скарги (3405,00 грн.) пропорційно залишеним без задоволення вимогам (72,52%) в сумі 2469,31 грн.

Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з КП «Дніпроводоканал» ДМР (сторона, на яку покладено більшу суму судових витрат) різницю сум на користь ОСОБА_1 у розмірі 1845,51 грн. (2469,31 грн. - 623,80 грн.).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2021 року в оскаржуваній частині, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради заборгованості за наданими послугами з водопостачання та водовідведення за період з 31.07.2018 року по 31.07.2021 року у розмірі 23193,91 грн. та судового збору в сумі 2270 грн., а всього 25463,91 грн., скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради () заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 15172 (п`ятнадцять тисяч сто сімдесят дві) грн. 73 коп.

Стягнути з Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати в розмірі 1845 (одна тисяча вісімсот сорок п`ять) грн. 51 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений 31 жовтня 2022 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова