РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Тимощука О.Я.,

при секретарі Ковальчука О.Б.,

за участю представника позивача адвоката Власик В.Я.,

представника відповідача 1 Рівненської обласної прокуратури Прокопчук О.В.,

представника відповідача 2 Державної казначейської служби України Самойлової С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Рівненської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду.

В обґрунтування позивних вимог вказує на те, що 26.06.2014 року за матеріалами правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень були внесені відомості в ЄРДР за № 0000069 за ч. 3 ст. 368 КК України по факту вимагання слідчим Дубенського МВ УМВС України в Рівненській області неправомірну вимогу від ОСОБА_2 за не притягнення до кримінальної відповідальності.

З 27.06.2014 року по 02.07.2014 року стосовно ОСОБА_1 проводились негласні слідчі (розшукові) дії.

О 14 год. 55 хв. 01 липня 2014 року позивач ОСОБА_1 був затриманий за підозрою у вчиненні злочину.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 04.07.2014 року позивач був відсторонений від посади старшого слідчого відділу Дубенського МВ УМВС України в Рівненській області строком на 2 місяці до 04 вересня 2014 року.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області Ореховською К.Е. від 04.07.2014 року стосовно ОСОБА_1 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 30.08.2014 року.

08.08.2014 року ОСОБА_1 було повідомлено про завершення досудового розслідування та надання доступу стороні захисту до матеріалів досудового розслідування.

14.08.2014 року був затверджений обвинувальний акт стосовно ОСОБА_1 та скеровано до Рівненького міського суду.

Під час підготовчого судового засідання 25.09.2014 року стосовно ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід - особисте зобов`язання з покладення на нього процесуальних обов`язків строком до 23.11.2014 року.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 21.10.2019 року по справі № 569/14405/14-к, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 06.07.2021 року та постановою Верховного суду від 19.01.2022 року, ОСОБА_1 було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та по суду його виправдано.

Таким чином, під слідством та судом позивач ОСОБА_1 перебував з 01.07.2014 року по 06.07.2021 року, тобто 84 повних місяці.

Зазначає, що загальний розмір моральної шкоди, який був заподіяний позивачу незаконним затриманням слідчим Стецюка І.Д., як підозрюваного у вчиненні злочину, незаконним обранням запобіжних заходів, незаконним порушенням щодо нього кримінальної справи за тяжким злочином, незаконним притягнення слідчим його до кримінальної відповідальності, незаконним врученням повідомлення про підозру та обвинувального акту, незаконним допитом слідчим його як підозрюваного та обвинуваченого, незаконним проведенням в ході розслідування кримінальної справи обшуку в його службовому кабінеті, особистого обшуку, незаконним відстороненням його від посади слідчого, незаконними численними викликами його в органи досудового розслідування в якості підозрюваного та в судові засідання в статусі обвинуваченого, незаконними допитами його судом як обвинуваченого , погіршенням фізичного та психологічного здоров`я позивача, тривалого, протягом більше 7 років, порушення нормальних життєвих зв`язків позивача ОСОБА_1 , що вимагало від нього значних додаткових зусиль для організації свого життя, призвели до погіршення його стану здоров`я як фізичного так і психічного, призвели до погіршення стосунків з оточуючими, до погіршення його ділової репутації як слідчого, становить 10 мінімальних заробітних плат за кожен місяць перебування під слідством та судом, тобто 840 мінімальних заробітних плат на час винесення рішення судом, тобто станом на день подання позову в суд, а саме на жовтень 2021 року - 5 040 000 грн., яку просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 .

30.11.2022 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником відповідача 2 - Державної казначейської служби України Самойловою С.І. подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що, на казначейство не може бути покладено обов`язок по відшкодуванню шкоди, яка була заподіяна позивачу, разом з тим виправдувальний вирок не є безумовною та обов`язковою підставою відшкодування шкоди, оскільки є лише причиною для виникнення в особи права на таке відшкодування, тоді як факт заподіяння шкоди потребує окремого обґрунтованого доведення позивачем. Вказує, що при здійсненні досудового розслідування працівники правоохоронних органів діяли відповідно до норм процесуального законодавства, здійснюючи заходи щодо збирання доказів при розслідуванні злочину за підозрою ОСОБА_1 . Зазначає, що постановлення виправдувального вироку становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування можливо завданого негативного впливу. Просить в задоволенні позову відмовити.

01.12.2022 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником відповідача 1 Рівненської обласної прокуратури Прокопчук О.В. подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що при ухваленні судом виправдувального вироку щодо ОСОБА_1 суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Вказує, що відшкодування моральної шкоди матиме місце лише при наявності негативних наслідків, які настали в результаті незаконних дій правоохоронних органів, а також те, що позивачем не надано доказів того, що органи дізнання, прокуратури чи суду діяли незаконно. Вважає, що позивач зазначивши розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 5 040 000,00 грн. не підтвердив відповідність такої суми засадам розумності та справедливості та не надав суду відповідних підтверджуючих на вказану суму доказів.

Представник позивача адвокат Власик В.Я. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала у повному обсязі. Пояснила, що незаконним перебуванням під слідством та судом позивачу ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди. Так, 26.06.2014 року за матеріалами правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень були внесені відомості в ЄРДР за № 0000069 за ч. 3 ст. 368 КК України по факту вимагання слідчим Дубенського МВ УМВС України в Рівненській області неправомірну вимогу від ОСОБА_2 за не притягнення до кримінальної відповідальності. 27.06.2014 року по 02.07.2014 року стосовно ОСОБА_1 проводились негласні слідчі (розшукові) дії. О 14 год. 55 хв. 01 липня 2014 року позивач ОСОБА_1 був затриманий за підозрою у вчиненні злочину. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 04.07.2014 року позивач був відсторонений від посади старшого слідчого відділу Дубенського МВ УМВС України в Рівненській області строком на 2 місяці до 04 вересня 2014 року. Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області Ореховською К.Е. від 04.07.2014 року стосовно ОСОБА_1 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 30.08.2014 року. 08.08.2014 року ОСОБА_1 було повідомлено про завершення досудового розслідування та надання доступу стороні захисту до матеріалів досудового розслідування.

14.08.2014 року був затверджений обвинувальний акт стосовно ОСОБА_1 та скеровано до Рівненького міського суду. Під час підготовчого судового засідання 25.09.2014 року стосовно ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід - особисте зобов`язання з покладення на нього процесуальних обов`язків строком до 23.11.2014 року. Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 21.10.2019 року по справі № 569/14405/14-к, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 06.07.2021 року та постановою Верховного суду від 19.01.2022 року було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та по суду його виправдано.

Незаконні дії органів досудового розслідування та прокуратури призвели до тривалого, протягом більше 7 років, порушення нормальних життєвих зв`язків позивача ОСОБА_1 , що вимагало від нього значних додаткових зусиль для організації свого життя, призвели до погіршення його стану здоров`я як фізичного так і психічного, призвели до погіршення стосунків з оточуючими, до погіршення його ділової репутації. Незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури позивачу ОСОБА_1 було завдано немайнових втрат, спричинених щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючих подій, пов`язаних з його незаконним затриманням, незаконним застосуванням запобіжних заходів , з незаконним порушенням щодо нього кримінального провадження, обвинувачення його у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 10 років, страх можливого повторення цих подій, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, пов`язаних із затяжною депресією, фіксованість уваги на проблемі захисту від незаконного обвинувачення протягом 7 років, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту під час затримання, обшуку, відсторонення від посади, під час досудового та судового слідства, тривала, протягом більш як 7 років, відірваність від активного соціального життя, протягом, більш як 7 років, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. Також позивачу була заподіяна моральна шкода, пов`язана з погіршенням його фізичного та психологічного стану здоров`я в зв`язку з його незаконним затриманням, незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним проведенням щодо нього досудового та судового слідства, численними викликами в судові засідання в якості підозрюваного та обвинуваченого.

Зазначає, що законодавством встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, але не граничний. Вважає, що загальний розмір моральної шкоди, який був заподіяний позивачу незаконним затриманням слідчим Стецюка І.Д., як підозрюваного у вчиненні злочину, незаконним обранням запобіжних заходів, незаконним порушенням щодо нього кримінальної справи за тяжким злочином, незаконним притягнення слідчим його до кримінальної відповідальності, незаконним врученням повідомлення про підозру та обвинувального акту, незаконним допитом слідчим його як підозрюваного та обвинуваченого, незаконним проведенням в ході розслідування кримінальної справи обшуку в його службовому кабінеті, особистого обшуку, незаконним відстороненням його від посади слідчого, незаконними численними викликами його в органи досудового розслідування в якості підозрюваного та в судові засідання в статусі обвинуваченого, незаконними допитами його судом як обвинуваченого, погіршенням фізичного та психологічного здоров`я позивача, тривалого, протягом більше 7 років, порушення нормальних життєвих зв`язків позивача ОСОБА_1 , що вимагало від нього значних додаткових зусиль для організації свого життя, призвели до погіршення його стану здоров`я як фізичного так і психічного, призвели до погіршення стосунків з оточуючими, до погіршення його ділової репутації як слідчого, становить 10 мінімальних заробітних плат за кожен місяць перебування під слідством та судом, тобто 840 мінімальних заробітних плат на час винесення рішення судом.

Представник відповідача 1 - Рівненської обласної прокуратури Прокопчук О.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просить відмовити у їх задоволення з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Вказала, що при ухваленні судом виправдувального вироку щодо ОСОБА_1 , суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Зазначає, що відшкодування моральної шкоди матиме місце лише при наявності негативних наслідків, які настали в результаті незаконних дій правоохоронних органів, позивачем не надано доказів того, що органи дізнання, прокуратури чи суду діяли незаконно. Вважає, що позивач зазначивши розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 5 040 000,00 грн. не підтвердив відповідність такої суми засадам розумності та справедливості та не надав суду відповідних підтверджуючих на вказану суму доказів, а тому просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Представник відповідача 2 - Державної казначейської служби України Самойлова С.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просить відмовити у їх задоволення з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Вказала, що на казначейство не може бути покладено обов`язок по відшкодуванню шкоди, яка була заподіяна позивачу, разом з тим виправдувальний вирок не є безумовною та обов`язковою підставою відшкодування шкоди, оскільки є лише причиною для виникнення в особи права на таке відшкодування, тоді як факт заподіяння шкоди потребує окремого обґрунтованого доведення позивачем, при здійсненні досудового розслідування працівники правоохоронних органів діяли відповідно до норм процесуального законодавства, здійснюючи заходи щодо збирання доказів при розслідуванні злочину за підозрою ОСОБА_1 . Зазначає, що постановлення виправдувального вироку становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування можливо завданого негативного впливу. Просить в задоволенні позову відмовити.

Допитаний в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 як свідок суду пояснив, що після затримання його за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення і до винесення судом виправдувального вироку, він був позбавлений права працювати та жити повноцінним життям, займатися вихованням своєї дочки, в погіршилось фізичне та психічне здоров`я, протягом цих років в нього порушились нормальні життєві зв`язки, що вимагало від нього значних додаткових зусиль для організації свого життя, в нього погіршились стосунки з оточуючими, з рідними, він втратив нормальний сон, постійно перебував в стресовому стані, оскільки його звинувачували у тяжкому злочині, за який передбаченого покарання у виді позбавлення волі. Позивач зазначив, що він не міг протягом цих 7 років влаштуватись на роботу, оскільки кримінальна справа щодо його розглядалась в суді і ніхто не хотів його брати на роботу, при цьому на його утриманні перебувала малолітня дитина і він повинен був постійно з`являтись протягом тривалого часу спочатку в прокуратуру, а потім в судові засідання, витрачаючи цьому кошти і на правову допомогу, так і на дорогу.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що позивач являється їй сином. Після порушення щодо нього кримінальної справи і до цього часу він постійно перебуває в стресовому стані, він погано спить, стан здоров`я в нього погіршився. Син замкнувся в собі і навіть від нього йшла дружина з донькою, бо син тривалий час просто з ними не розмовляв. Протягом цього періоду і на даний час син не міг знайти собі роботу, перебивався тимчасовими заробітками, бо повинен був постійно їхати судові засідання, сусіди та знайомі від сина відвернулися і він дуже тяжко це переживав.

Аналогічні показання дала суду свідок ОСОБА_4 , яка є дружиною позивача.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 26.06.2014 року за матеріалами правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень були внесені відомості в ЄРДР за № 0000069 за ч. 3 ст. 368 КК України по факту вимагання слідчим Дубенського МВ УМВС України в Рівненській області неправомірну вимогу від ОСОБА_2 за не притягнення до кримінальної відповідальності, що підтверджується витягом з ЄРДР.

З 27.06.2014 року по 02.07.2014 року стосовно ОСОБА_1 проводились негласні слідчі (розшукові) дії, що підтверджується повідомленням про тимчасове обмеження конституційних прав під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 08.08.2014 року.

Судом встановлено, що о 14 год. 55 хв. 01 липня 2014 року позивач ОСОБА_1 був затриманий за підозрою у вчиненні злочину, що підтверджується протоколом від 01.07.2014 року.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 04.07.2014 року позивач був відсторонений від посади старшого слідчого відділу Дубенського МВ УМВС України в Рівненській області строком на 2 місяці до 04 вересня 2014 року.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 04.07.2014 року стосовно ОСОБА_1 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 30.08.2014 року, що підтверджується дослідженими судом копіями ухвал та реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000069.

08.08.2014 року ОСОБА_1 було повідомлено про завершення досудового розслідування та надання доступу стороні захисту до матеріалів досудового розслідування, 14.08.2014 року був затверджений обвинувальний акт стосовно ОСОБА_1 , який в подальшому був скерований до Рівненського міського суду Рівненської області.

Відповідно до ухвали суду, під час підготовчого судового засідання 25.09.2014 року стосовно ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід - особисте зобов`язання з покладення на нього процесуальних обов`язків строком до 23.11.2014 року.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 21.10.2019 року по справі № 569/14405/14-к, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 06.07.2021 року та постановою Верховного суду від 19.01.2022 року, ОСОБА_1 було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та по суду його виправдано.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до ст. 4 Закону встановлено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі,коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Суд виходить з того, що позивач незаконно перебував під слідством і судом у період з 01.07.2014 року (дата затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення та оголошення підозри) до 06.07.2021 року (дата постанови Волинського апеляційного суду, якою залишено без змін виправдувальний вирок Рівненського міського суду від 21.10.2019 року), тобто повних 84 місяці.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що внаслідок незаконного кримінального переслідування позивач зазнав душевних страждань, оскільки був вимушений витрачати додаткові зусилля на подолання штучно створених перешкод шляхом судового захисту його прав, а тому наявні підстави для відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України. Суд вважає доведеним факт спричинення позивачу моральних страждань, які підтверджуються поясненнями позивача в судовому засіданні та показаннями свідків, дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами про вчинення відносно позивача процесуальних дій під час перебування під слідством, що негативно вплинуло на психологічний стан позивача та його соціальне функціонування як особистості. Така ситуація на думку суду мала психотравмуючий характер, у зв`язку із чим позивачу було спричинено моральну шкоду, яка полягає у спричиненні моральних втрат і страждань внаслідок обмеження його конституційних прав внаслідок незаконного перебуванням під слідством та незаконним застосуванням запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту та особистого зобов`язання, відсторонення його від посади , проведення особистого обшуку та обшуку кабінету, порушення нормальних життєвих зв`язків у зв`язку з необхідністю брати участь в слідчих діях, звертатись для отримання правової допомоги для реалізації права на захист, також перебування під слідством за обвинуваченням у тяжкому злочині негативно вплинуло на його репутацію, стан здоров`я позивача погіршився, ускладнились відносини між знайомими, родиною, відношення працівників прокуратури до позивача як до злочинця принижувало його людську гідність.

Завдана позивачу моральна шкода підлягає відшкодуванню на підставі п. 12 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» за рахунок держави.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Розміри мінімальної заробітної плати на 2022 рік було встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» № 1928-IX у місячному розмірі: з 1 січня 6 500,00 гривень, з 1 жовтня 6 700,00 гривень.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди позивачу за один місяць перебування під слідством не може бути меншим ніж 6 700,00 грн.

З урахуванням вищевказаних норм чинного законодавства мінімальний розмір відшкодування позивачу моральної шкоди підлягає обчисленню як: 6 700,00 грн. х 84 міс. = 562 800,00 грн.

Визначаючи розмір відшкодування, суд враховує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вказані правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд враховує тривалий час, протягом якого позивач незаконно перебував в статусі і підозрюваного, а потім обвинуваченого, враховує характер і обсяг душевних і психічних страждань позивача, тривалу неможливість самореалізації в сферах сімейних та дружніх стосунків, утрудненість відновлення немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, неможливість повного відновлення попереднього, раніше усталеного способу життя позивача, негативні наслідки, яких зазнав позивач в зв`язку з незаконним перебуванням під слідством, враховуючи, що і виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості, ураховуючи характер та обсяг моральних страждань, які зазнав позивач у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу слід визначити в сумі 600 000,00 грн., що узгоджується із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18).

Згідно ст.ст. 2, 4 3акону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», моральна шкода відшкодовується за рахунок бюджетних коштів.

Таким чином, зібрані у справі докази в їх сукупності вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені судові витрати.

При подачі даного позову позивач був звільнений від оплати судового збору, тому оплату судового збору слід віднести на рахунок держави згідно з ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 23, 30, 1167, 1176 ЦК України, Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", ст.ст. 12, 76-82, 91, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Рівненської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду задоволити частково.

Стягнути з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 600 000 (шістсот тисяч) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Дубенським МВ УМВС України в Рівненській області, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідач 1 - Рівненської обласної прокуратури (, місцезнаходження: 33028, м. Рівне, вул. 16 Липня, 52).

Відповідач 2 - Державна казначейська служба України (, місце знаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6).

Повний текст рішення виготовлений 04 листопада 2022 року.

Суддя Рівненського

міського суду О.Я. Тимощук