Дата документу 01.11.2022 Справа № 2-1556/11
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 2-1556/11 Головуючий у 1 інстанції: Яцун О.С.
№ 22-ц/807/1884/22 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

Полякова О.З.

секретар: Ільїна Г.О.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі адвоката Прядко Дениса Володимировича на ухвалу Заводського районного суду м.Запоріжжя від 08 серпня 2022 року за заявою ОСОБА_1 в особі адвоката Прядко Дениса Володимировича про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 08 серпня 2022 року заяву ОСОБА_1 в особі адвоката Прядко Д.В. про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 в особі адвоката Прядко Д.В. подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 в особі адвоката Прядко Д.В. про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа № 2-1556/11, провадження № 2/809/57/2012).

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначає, що заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2012 по вказаній вище цивільній справі з неї на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 751 264,57 грн, а також витрати на держмито у сумі 1 700,00 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення у сумі 120,00 грн.

07.02.2012 Заводським районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист № 2-1556/11.

11.10.2018 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до п. 1 якого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступило належні йому права вимоги до боржників, зазначених у додатку № 1 до договору, новому кредитору ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», в тому числі вимоги до ОСОБА_2 за договором № 5-6240-117 АП від 27.11.2007.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27.12.2018 замінено стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у виконавчому листі по цивільній справі № 2-1556/11, виданого Заводським районним судом м. Запоріжжя, на ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у 2019 році звертався до Заводського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Однак, ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25.06.2019 (провадження № 6/332/29/19) йому було відмовлено у задоволенні заяви у повному обсязі.

У квітні 2020 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» повторно звертався до Заводського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Однак, ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.07.2020 було відмовлено у задоволенні заяви у повному обсязі, ухвалою Запорізького апеляційного суду м. Запоріжжя залишена в силі ухвала суду першої інстанції.

Оскільки, стягувач пропустив строк пред`явлення виконавчого листа до виконання та у стягувача відсутній виконавчий лист, тобто фактично виконавчий лист № 2-1556/11, виданий Заводським районним судом м. Запоріжжя не підлягає виконанню, однак арешти, накладені Хортицьким ВДВС ГТУЮ м. Запоріжжя продовжують існувати, ОСОБА_1 просить суд визнати виконавчий лист № 2-1556/11, виданий 07.02.2012 Заводським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» таким, що не підлягає виконанню.

Судом першої інстанції встановлено, що Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2012 по цивільній справі № 2-1556/11 (провадження № 2/809/57/2012) з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 751 264,57 грн, витрати на держмито у сумі 1 700,00 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення у сумі 120,00 грн (т. 1, а.с. 87-88). Рішення набрало законної сили 04.02.2012.

07.02.2012 Заводським районним судом м. Запоріжжя на виконання вказаного вище заочного рішення видано виконавчий лист № 2-1556/11.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27.12.2018 задоволено заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», здійснено заміну стягувача у виконавчому листі по цивільній справі № 2-1556/11 з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» (т. 1, а.с. 120-121).

Виконання за зазначеним виконавчим листом не здійснене, представник заявника посилається на те, що не оспорює існування боргу, натомість не вбачає фактичної можливості здійснити примусове стягнення з оглдяу на відсутність виконавчого документа.

Відповідно до частин 1-2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином встановлено перелік обставин, за яких виконання унеможливлене.

Заявник не посилається на такі обставини.

На суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Як роз`яснив ВСС України в інформаційному листі від 01 липня 2015 року "Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах" у зв`язку з відсутністю чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у суддів виникали труднощі під час її застосування. Так, словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Разом з тим, за наявності судового рішення про стягнення боргу, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, заявником при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не доведено, що ним було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого його обов`язок припинився, або його обов`язок, як боржника, припинився з інших причин, передбачених положеннями статті 432 ЦПК України.

При цьому у стягувача у будь якому разі залишається право на поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, у разі доведеності (ст. 433 ЦПК України).

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положення статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

У пілотному рішенні у справі "Бурдов проти Росії" від 7 травня 2002 року Європейський суд, вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права ("право на суд"), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їхньої справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухваленого будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова "судового розгляду" .

У справі "Soering vsUK" [5] Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними положеннями цивільного законодавства, судова колегія не вбачає підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м.Запоріжжя від 08 серпня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 7 листопада 2022 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: В.Ю. Бєлка

О.З. Поляков