Справа №461/4840/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2022 року м.Львів.

Галицький районний суд м. Львова

у складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.,

за участю:

секретаря судового засідання Пахолко Д.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи: Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Надії Миколаївни про визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування за законом та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на нежитлове приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , за участю третьої особи: Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Надії Миколаївни про визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, політичний в`язень, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець села Холонів, Горохівського району, Волинської області, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , та був громадянином Канади. В Україні мав постійне місце проживання і мешкав за адресою: АДРЕСА_2 .01 жовтня 2019 року ОСОБА_3 , як спадкоємець першої черги, подав заяву про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Зуєвої С.М. 10 жовтня 2019 року була подана нотаріально завірена заява про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., яка завела спадкову справу, після смерті батька за № 7/2019 від 26 квітня 2019 року, за заявою відповідачки. Спадкова маса складалася із житлового будинку та двох комерційних об`єктів нерухомого майна у м. Львові. 02 березня 2010 року спадкодавцем ОСОБА_5 було складено заповіт на ОСОБА_6 , який був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Л.І. Заповітом не було охоплено два комерційні приміщення, придбані за кошти померлого, під час перебування у шлюбі з відповідачкою, а саме: магазин промислових товарів на АДРЕСА_3 , загальною площею, 63,9 кв. м., в місті Львові. Дата державної реєстрації 05.01.2012 року, зареєстрований на ОСОБА_4 ; магазин (кафе-бар), загальною площею 64,2 кв. м.: АДРЕСА_4 . Дата державної реєстрації 05.01.2012 року, зареєстрований на ОСОБА_4 . Позивач вважає, що він має право на частку в даних комерційних приміщеннях, як спадкоємець першої черги при спадкуванні за законом.

20 квітня 2021 року для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначені об`єкти, ОСОБА_3 подав заяву до приватного нотаріуса Нор Н.М. 12 травня 2021 року через відсутність правовстановлюючих документів на комерційні об`єкти, приватним нотаріусом Нор Н.М. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки за життя спадкодавця договір про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя не укладався, отже неможливо встановити розмір частки, яка належала спадкодавцю. Позивач стверджує, що все комерційне майно було придбане за власні кошти, ввезенні з Канади його батьком ОСОБА_5 . Оформлене майно було на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з тим, що він був введений відповідачкою в обману щодо неможливості реєстрації бізнесу на громадянина іншої держави. Просив позовні вимоги задовольнити та визнати за померлим ОСОБА_5 право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 , яке є об`єктом спільної сумісної власності та визначити за ним 3/4 частки у праві спільної сумісної власності. Також, позивач просить визнати за ним право власності на 3/8 частки нерухомого майна на два комерційні об`єкти , що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 , в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_5

06.07.2021 року до суду надійшла від позивача заява про зміну предмету позову і збільшення позовних вимог. ОСОБА_3 стверджує, що спірні комерційні приміщення відповідачкою передані в оренду. За оренду ОСОБА_4 отримує значні кошти і відмовляється оплачувати йому за частку, яка передбачена спадкоємцю першої черги за законом, і яку вони узгодили з відповідачкою в нотаріуса ще у 2019 році.

Листом 2021 року ОСОБА_3 звернувся до відповідачки про виплату йому коштів за оренду приміщень. Розрахунок суми в листі за квадратний метр брався шляхом порівняння ціни за аналогічне приміщення у відповідному районі з мережі Інтернет. Розрахунок був проведений з врахуванням 1/4 частки за 18 місяців. Відповідачка відмовилася виплатити кошти. Позивач вважає, що за ним слід визнати право власності на 3/8 частки нерухомого майна на два комерційні об`єкти , що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 , в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_5 . А тому окрім вимог зазначених у первинному позові просить також стягнути з відповідачки на його користь 756 843, 75 грн. за оренду приміщень.

Відповідачка ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на нежитлове приміщення. Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_4 є власником приміщення квартири АДРЕСА_5 та приміщення квартири АДРЕСА_6 загальною площею 64,2 кв. м. (яка згідно з рішенням виконавчого комітету ЛМР від 19.04.1996р. №196 використовується як нежитлова та є переобладнаною), що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 . Зазначає, що вказане нерухоме майно придбавалося нею за її особисті кошти (власні заощадження, які ще до укладення шлюбу були надані у позику третій особі, а погашення боргу здійснювалося у період шлюбу з ОСОБА_5 та саме на повернуті кошти було набуто у власність зазначене нерухоме майно), набуті до періоду укладення шлюбу із ОСОБА_5 , відтак вказане майно належить їй на праві особистої приватної власності. ОСОБА_4 стверджує, що оскільки вказане майно було придбано нею за кошти, які належали їй до шлюбу та були її особистою приватною власністю, знаходилися у позичальника ОСОБА_8 та були повернуті перед придбанням цього нерухомого майна, таке нерухоме майно є її особистою приватною власністю, а ОСОБА_5 жодної участі у придбанні цього майна не приймав, більше того, на вказане майно не претендував, що також підтверджується і заповітом, складеним ним та в якому покійний ОСОБА_5 визначив коло спадкоємців та обсяг спадкового майна. Тому просить позовні вимоги задовольнити та визнати за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на магазин промислових товарів ( приміщення квартири АДРЕСА_5 та приміщення квартири АДРЕСА_6 загальною площею 64,2 кв. м. (яка згідно з рішенням Виконавчого комітету ЛМР від 19.04.1996 року №196 використовується як нежитлова та є переобладною ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 09.06.2021 року відкрито загальне судове провадження.

06.07.2021 року до суду надійшла заява позивача про зміну предмету позову і збільшення розміру позовних вимог.

15.07.2021 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на нежитлове приміщення.

16.07.2021 року до суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 16.07.2021 року заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на майно: магазин промислових товарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею, 63,9 кв. м., дата державної реєстрації 05.01.2012 року, зареєстрований на ОСОБА_4 ; магазин (кафе-бар), загальною площею 64,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , дата державної реєстрації 05.01.2012 року, зареєстрований на ОСОБА_4 .

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13.09.2021 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на нежитлове приміщення прийнято до розгляду Галицького районного суду м. Львова. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи: Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. про визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування за законом та зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на нежитлове приміщення об`єднано в одне провадження. Закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи: Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. про визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування за законом та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на нежитлове приміщення на 28.09.2021 року о 11 год. 30 хв.

28.09.2021 року від позивача за первісним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву.

24.11.2021 року до суду надійшло клопотання представника ОСОБА_4 адвоката Лавринів М.Я. про закриття провадження у справі.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29.04.2022 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження в частині позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи: Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Надії Миколаївни про визначення 3/4 частки померлого ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності в магазині, що на АДРЕСА_4 ; про визначення 3/4 частки померлого ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності в магазині, що на АДРЕСА_3 ; визнання за ОСОБА_3 права власності на 3/8 успадкованої частки нерухомого майна в магазині за адресою АДРЕСА_4 ; визнання за ОСОБА_3 права власності на 3/8 успадкованої частки нерухомого майна в магазині за адресою АДРЕСА_3 ; стягнення з відповідачки ОСОБА_4 коштів відмовлено за безпідставністю.

18.05.2022 року до суду надійшла апеляційна скарга на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 29.04.2022 року від ОСОБА_4 .

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 25.05.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 29.04.2022 року про відмову у закритті провадження повернуто скаржнику.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні мотивам викладеним у мотивах позовної заяви та заяві про збільшення позовних вимог, просить задовольнити первинний позов повністю. Проти задоволення зустрічного позову заперечив, оскільки стверджує, що спірна нерухомість придбана за кошти померлого ОСОБА_5 та була його приватною власністю, а не за грошові кошти, які належали ОСОБА_4 . Зазначив також, що у 1993 році ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_4 шлюб. Спільно з відповідачкою ОСОБА_5 проживав з 1993 року по 1998 рік. Кошти на які було придбано спірну нерухомість були особисто ОСОБА_5 , доказами цього є статті в журналі та показання свідків. ОСОБА_5 мав понад 200 тисяч доларів Канади. Однак при ввезенні даних коштів він їх не декларував, оскільки на той час не було такої вимоги. ОСОБА_5 отримав кошти від Фонду «Століття».

Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечила, просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки квартира та нежитлове приміщення придбані за особисті кошти відповідачки. До укладення шлюбу ОСОБА_4 позичила Кривицькому кошти, однак такі вже були повернуті їй після укладення шлюбу та до моменту придбання сіпрної нерухомості. ОСОБА_5 не претендував на це майно. Таким чином, спірне майно придбане у період перебування у шлюбу, але за особисті кошти ОСОБА_4 . Доказом джерел коштів, які були у відповідачки є розписка про позику 25 тисяч доларів. Нежитлове приміщення ОСОБА_4 не надає в оренду, таких договорів не укладено. Тому враховуючи наведене, просить задовольнити зустрічний позов та визнати за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на магазин промислових товарів ( приміщення квартири АДРЕСА_5 та приміщення квартири АДРЕСА_6 загальною площею 64,2 кв. м. (яка згідно з рішенням Виконавчого комітету ЛМР від 19.04.1996 року №196 використовується як нежитлова та є переобладною ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Третя особа Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. у судове засідання не з`явилася, хоча була повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутність оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_3 батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , що стверджується копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 26.08.2016 року /а. с. 11/.

30.06.1993 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 укладено шлюб, що стверджується копією повторно виданого свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 /а. с. 12/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 19.04.2019 року /а. с. 8/.

ОСОБА_5 був уродженцем села Холонів, Горохівського району, Волинської області, а проживав за адресою: АДРЕСА_1 , також був політичним в`язнем, та громадянином Канади, однак в Україні мав постійне місце проживання і мешкав за адресою: АДРЕСА_2 .

01.10.2019 року ОСОБА_3 , як спадкоємець першої черги, подав заяву про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Зуєвої С.М.

Спадкова маса складалася із житлового будинку та двох комерційних об`єктів нерухомого майна у м. Львові.

02 березня 2010 року спадкодавцем ОСОБА_5 було складено заповіт на ОСОБА_6 , який був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Л.І. Заповітом не було охоплено два комерційні приміщення, придбані за кошти померлого, під час перебування у шлюбі з відповідачкою, а саме: магазин промислових товарів на АДРЕСА_3 , загальною площею, 63,9 кв. м., в місті Львові. Дата державної реєстрації 05.01.2012 року, зареєстрований на ОСОБА_4 ; магазин (кафе-бар), загальною площею 64,2 кв. м.: АДРЕСА_4 . Дата державної реєстрації 05.01.2012 року, зареєстрований на ОСОБА_4 .

25.04.2019 року ОСОБА_4 звернулась до Приватного нотаріуса Нор Н.М. з заявою про прийняття спадщини за законом.

29.08.2019 року до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Зуєвої С.М. звернувся із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_6

01 жовтня 2019 року ОСОБА_3 була подана нотаріально завірена заява про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., яка завела спадкову справу, після смерті ОСОБА_5 за № 7/2019 від 26 квітня 2019 року, за заявою відповідачки.

Позивач вважає, що він має право на частку в даних комерційних приміщеннях, як спадкоємець першої черги при спадкуванні за законом.

20 квітня 2021 року для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначені об`єкти, ОСОБА_3 подав заяву до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М.

12.05.2021 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. повідомила ОСОБА_3 нею за заявою про прийняття спадщини за законом №20 від 26.04.2019 року, поданою ОСОБА_4 , заведена спадкова справа №7/2019 від «26» квітня 2019 року після смерті ОСОБА_11 , який постійно проживав до дня смерті за адресою: АДРЕСА_2 та помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . ОСОБА_3 також подав заяву про прийняття спадщини законом №52 від 10.10.2019 року, яка долучена до матеріалів вказаної спадкової справи. Однак щодо надісланої заяви від 20.04.2021 року, яка отримана приватним нотаріусом Нор Н.М. 30.04.2021 року позивачу повідомлено наступне. Відповідно п.4.9 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України «Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину. після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків» Тому приватний нотаріус просив звернутись у нотаріальною контору до приватного нотаріуса Нор Н.М. (юридична адресою: 79013, м. Львів, вул. ген. Чупринки Т., 46/8), для подачі заяви про видачу Свідоцтва про право на спадщину особисто та мати собі документ, який посвідчує особу або особу представника з належним чином оформленими повноваженнями. Окрім цього, в листі зазначено, що відповідно п.4.15 глави 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Тому приватний нотаріус Нор Н.М. просила надати їй правовстановлюючі документи на майно, яке буде успадковуватися / а. с. 13/.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №171238177 від 21.06.2019 року вбачається, що магазин промислових товарів (приміщення квартири АДРЕСА_7 , та приміщення квартири (магазин та кафе-бар), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 на праві приватної власності належать ОСОБА_4 /а. с.14-15/

Позивач стверджує, що все комерційне майно було придбане за власні кошти, ввезенні з Канади його батьком ОСОБА_5 . Оформлене майно було на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з тим, що він був введений відповідачкою в оману щодо неможливості реєстрації бізнесу на громадянина іншої держави.

З витягів з журналу «АНАБАЗИС» вбачається, що на балансі Фонду «Століття» станом на 15.05.1991 року нараховується 166 542, 26 доларів. /а. с. 34-43/.

Згідно з договором купівлі-продажу від 16.05.1996 року вбачається, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 продали ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_7 /а. с.87/.

Окрім цього, у судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_6 та ОСОБА_15 .

Свідок ОСОБА_14 , який був знайомим та приятелем ОСОБА_5 , показав суду, що знайомий з батьком позивача з 1992 року. Покійний вирішив купити будинок на ОСОБА_16 . ОСОБА_5 робив ремонт, зніс старий будинок та побудував новий, великий. Свідок стверджує, що він шукав майстрів для будови будинку. Потім ОСОБА_5 купив приміщення у АДРЕСА_9 . Два рази в рік покійний їздив до Канади та привозив гроші. Виконавцем була відповідачка. ОСОБА_5 купив відповідачці авто «Жигулі». Все це було придбано за гроші ОСОБА_5 . Також було придбано земельну ділянку в Івано-Франківській області. Також свідок зазначив, що ОСОБА_10 не працювала до одруження. А після одруження займалась будівництвом. Придбані приміщення покійний записував на ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_6 , який був знайомим ОСОБА_5 , показав суду, що за рік часу ОСОБА_5 збудував будинок, оскільки привозив багато грошей з Канади. Їздив покійний в Канаду 2 рази на рік з 1991 року. Згодом ОСОБА_5 купив два приміщення:одне на проспекті Чорновола, інше в районі Привокзального ринку. Між подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_10 почалися суперечки. У 1993 році ОСОБА_5 відкрив кафе та почав заробляти кошти. Згодом на проспекті Чорновола У М. Львові ОСОБА_5 побили. Дружина вимагала від покійного 10000, 00 доларів США для того, щоб закінчити ремонт приміщення на АДРЕСА_9 . Подружжя мало спільний бізнес кав`ярню. Після того як ОСОБА_5 побили, він вигнав ОСОБА_10 та 20 років вони проживали окремо.

Свідок ОСОБА_15 , який був знайомим ОСОБА_5 , показав суду, що він почав спілкуватися з покійним на початку 2000-х років. Покійний розповідав йому, що дружина його обманула. У 1992 році ОСОБА_5 купив два приміщення: на проспекті Чорновола кафе, та інше приміщення на АДРЕСА_9 .

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним), але за кошти, які належать їй (йому) особисто.

Відповідно до ч.1 ст.57 СК України кошти набуті до шлюбу є його особистою власністю .

Відповідно до частини 5 статті 57 СК України якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідне до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покликається на того з подружжя, який її спростовує. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатись об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Такий висновок міститься у постанові Верховного суду від 22.01.2020 року у справі №711/2302/18 (провадження №61-13953св19).

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

З досліджених до матеріалів справи доказів та пояснень свідків, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт, що спірні приміщення були придбані за особисті кошти ОСОБА_5 , Дані кошти є значним, вагомим вкладом у придбанні спірного майна, а тому частка померлого у цьому майні є більшою, що на думку суду складає ѕ.

Також, суд вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що відповідачка спірні приміщення здавала в оренду та отримує від цього дохід, а тому в частині вимоги про стягнення з ОСОБА_4 на його користь коштів у розмірі 756843, 75 грн. за оренду приміщень слід відмовити.

Враховуючи наведене суд вважає, що позов ОСОБА_3 слід задовольнити частково та встановити, що частка померлого ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності в магазині, що на АДРЕСА_4 та в магазині, що на АДРЕСА_3 становила 3/4 та визнати за позивачем як за спадкоємцем першої черги право власності, у порядку спадкування, на 3/8 частки нерухомого майна в магазині, за адресою: АДРЕСА_4 , та право власності, у порядку спадкування, на 3/8 частки нерухомого майна в магазині, за адресою: АДРЕСА_3 оскільки такі позовні вимоги обґрунтовані належними та допустимими доказами, спірне майно є придбаним за особисті кошти ОСОБА_5 .

Також суд вважає, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити за безпідставністю, оскільки ОСОБА_4 не надала суду належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Відповідачка не довела, що спірні приміщення придбані за її особисті кошти. В матеріалах справи відсутні докази того, що саме на ці грошові кошти, які було повернуто ОСОБА_4 згідно з розпискою було придбано спірні приміщення, а тому визнання права особистої власності на спірні приміщення не є можливим. Крім того, судом встановлено, що спірні приміщення було придбано за особисті кошти ОСОБА_5 .

Окрім того, з копії розписки, долученої відповідачкою до матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_10 , позичив у ОСОБА_10 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_11 , в карбованцях кошти у розмірі еквівалентному 25 000, 00 доларів США станом на день позики, тобто 05.02.1993 року. Строк повернення позичених коштів становить два роки, починаючи з дати складення розписки. 17.10.1995 року ОСОБА_8 повернено кошти у розмірі, що еквівалентний 19000, 00 доларам США, що стверджується підписами ОСОБА_10 та ОСОБА_8 . 14.05.1996 року ОСОБА_8 повернув кошти у розмірі, що еквівалентний 6000, 00 доларам США, що стверджується підписами ОСОБА_8 та ОСОБА_10 /а. с. 81/. Природа походження даної розписки не визначена, позивачем заперечується, враховуючи і те, що розписка появилась тільки в ході судового розгляду , і походження коштів як позичених так і повернутих не доведено, що викликає сумнів у об`єктивності самої розписки.

Таким чином, суд не приймає до уваги твердження відповідачки та долучену до матеріалів справи розписку про те, що вона позичала ОСОБА_8 грошові кошти у розмірі 25000,00 грн. до моменту укладення шлюбу, яку вона надає на підтвердження того, що спірні приміщення були придбані на її особисті кошти, та такі є її особистою приватною власністю, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів цих обставин.

Договір між спадкоємцями за законом, майна ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. Сполучених Штатів Америки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , згідно якого сторони уклали договір 20.01.2020 року про те, що ОСОБА_17 не буде звертатись до суду за оспоренням заповітів посвідчених від імені його батька ОСОБА_11 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_6 та за виділенням у судовому порядку часток в спільному майні подружжя за померлим батьком ОСОБА_18 , а ОСОБА_4 зобов`язується передати ОСОБА_19 компенсацію за спадкове майно після смерті його батька ОСОБА_11 , яке буде складатися з часток в спільному майні подружжя і становитиме частку у кожному спадковому майні, крім житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 і підлягає спадкуванню за заповітами. Дана домовленість сторін є остаточною та сума грошових коштів, яка передається сторонами узгоджена і матеріальних та нематеріальних претензій щодо узгодженої суми грошових коштів одного до одного не мають / а. с. 191/, суд до уваги не приймає оскільки даний акт правового значення не має, на права та обов`язки сторін не впливає, юридичних наслідків не несе.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача пропорційну, задоволеним вимогам, суму сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1500, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 19, 76, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 57, 60 СК України, ст.ст. 328, 355, 368, 370, 392, 1268, 1270 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи: Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Надії Миколаївни про визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Встановити, що частка померлого ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності в магазині, що на АДРЕСА_4 становила 3/4.

Встановити, що частка померлого ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності в магазині, що на АДРЕСА_3 становила 3/4.

Визнати за ОСОБА_18 право власності, у порядку спадкування, на 3/8 частки нерухомого майна в магазині, за адресою: АДРЕСА_4 .

Визнати за ОСОБА_18 право власності, у порядку спадкування, на 3/8 частки нерухомого майна в магазині, за адресою: АДРЕСА_3 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на нежитлове приміщення відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1500, 00 грн. сплаченого судового збору.

Повний текст рішення проголошено 27.10.2022 року о 16 год. 00 хв.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Р. Юрків.