Дата документу 02.11.2022 Справа № 320/1622/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/1622/16 Головуючий у 1 інстанції: Колодіна Л.В.
Провадження № 22-з/807/24/22 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«25» жовтня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Бєлки В.Ю.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Запорізького апеляційного суду від05 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 , треті особи: Комунальне підприємство «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації», Орган опіки та піклування Мелітопольської міської ради Запорізької області, про визнання права користування квартирою, усунення перешкод в користуванні квартирою та зобов`язання вчинити певні дії та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Мелітопольський міський відділ управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, Мелітопольської міської ради Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2016 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнювали, до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: КП «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації», Орган опіки та піклування Мелітопольської міської ради Запорізької області, про визнання права користування квартирою, усунення перешкод в користуванні квартирою та зобов`язання вчинити певні дії.

Остаточно просили визнати за ними право користування зазначеною квартирою, зобов`язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні шляхом передачі ключів, повідомлення кодів системи сигналізації, встановленої у квартирі та зобов`язати відповідачів для погашення акту самочинного перепланування встановити віконно-дверний блок у капітальній стіні.

В жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом, який протягом розгляду справи уточнювала до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Просила визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , стягнути з відповідачів судовий збір.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 березня 2018 року з виправленою опискою ухвалою від 04 червня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 275,60 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 275,60 гривень.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 березня 2018 року скасовано та прийнято нову постанову наступного змісту. Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 , усунути перешкоди ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом передачі ключів, повідомлення кодів системи сигналізації, встановленої в квартирі. У задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в іншій частині відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 02 вересня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2019 року залишено без змін.

В січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Запорізького апеляційного суду із заявою про роз`яснення рішення суду, в якій просила роз`яснити постанову Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2019 року в частині примусового виконання рішення боржниками, а саме, в якій частині необхідно виконати таке рішення, що стосується кожної особи боржника, відносно кожної особи стягувача.

В обґрунтування заяви зазначила, що на виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2019 року було видано декілька виконавчих документів, при цьому в кожному виконавчому документі в розділі «боржник» зазначено трьох відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 .

Крім того, стягувачів вказано також дві особи - ОСОБА_2 в одному виконавчому документі і ОСОБА_3 у двох виконавчих документах.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває у кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягував, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Виконавчими листами не передбачено, що обов`язок передачі ключів є солідарним, а, відповідно, кожен з боржників зобов`язаний вчинити дії щодо передачі ключів, повідомлення кодів системи сигналізації, встановленої в квартирі стягувачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в зв`язку з чим всі заходи примусового виконання та санкції, визначені Закону України «Про виконавче провадження», застосовуються до кожного боржника окремо.

Вважала, що постанова Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2019 року є незрозумілою в частині примусового виконання рішення боржниками, а саме, в якій частині необхідно виконати таке рішення, що стосується кожної особи боржника, відносно кожної особи стягувача.

На час звернення постанова Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2019 року не виконана, і державним виконавцем Мелітопольського відділу державної виконавчої служби у Мелітопольському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) здійснюються заходи з примусового виконання судового рішення на підставі виконавчих документів.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи заяви, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1,2,4 ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.

Роз`яснення судового рішення є одним із способів усунення його недоліків, які стосуються недотримання його ясності та визначеності.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення в цивільній справі» зазначено, що роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Рішення суду може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

За своєю правовою суттю роз`яснення судового рішення зумовлене його нечіткістю, якщо судове рішення є неясним та незрозумілим для осіб, щодо яких воно постановлене, так і тих, що будуть здійснювати його виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даний, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні.

Тобто, роз`яснення полягає в тому, що суд не в праві давати відповідь на нові та не вирішені ним вимоги, а лише має роз`яснити положення ухваленого рішення, які не чітко та не ясно сформульовані.

Таким чином, роз`яснення судового рішення - це більш повний, чіткий, ясний, зрозумілий виклад рішення, як правило його резолютивної частини, розуміння та сприйняття яких викликає труднощі, однак шляхом постановлення ухвали про роз`яснення суд не вправі змінювати суть самого рішення.

Отже, зі змісту ст. 271 ЦПК України убачається, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Таким чином, приводом для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.

За змістом вищенаведеного, можна дійти висновку, що судове рішення має бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини судового рішення.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.

З позовом до суду зверталось двоє осіб: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Постановою Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2019 року зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 , усунути перешкоди ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом передачі ключів, повідомлення кодів системи сигналізації, встановленої в квартирі. У задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в іншій частині відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Постанова Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2019 року не допускає різного тлумачення, резолютивна частина постанови апеляційного суду від 05 лютого 2019 року викладена чітко та не допускає подвійного її розуміння. При цьому, у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції викладено обставини справи, правові норми, які їх обґрунтовують та мотиви, з яких виходив суд при вирішенні даної справи.

З матеріалів справи вбачається, що вказана постанова Запорізького апеляційного суду перебуває на виконанні у Мелітопольському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Так, державними виконавцями були винесені наступні постанови про закінчення виконавчого провадження:

1) від 13 липня 2020 року, боржник: ОСОБА_7 , стягувач: ОСОБА_2 , боржником ключі передано добровільно, коди сигналізації повідомлено (надано ключ для ввімкнення системи сигналізації), встановленої в квартирі перешкоди в користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом передачі ключів усунуто (т. 3 а.с. 213);

2) від 14 липня 2020 року, боржник: ОСОБА_4 , стягувач: ОСОБА_2 , згідно акта державного виконавця від 10 липня 2020 року ключі передано добровільно, коди сигналізації повідомлено (надано ключ для ввімкнення системи сигналізації), встановленої в квартирі перешкоди в користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом передачі ключів усунуто. Згідно заяви стягувача від 13 липня 2020 року виконавчий документ виконано в повному обсязі (т. 3 а.с. 215 зворот);

3) від 03 серпня 2020 року, боржник: ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , боржником ключі передано добровільно, коди сигналізації повідомлено (надано ключ для ввімкнення системи сигналізації), встановленої в квартирі перешкоди в користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом передачі ключів усунуто (т. 3 а.с. 219).

Таким чином, постанова Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2019 року в частині позивача ОСОБА_2 виконана.

З огляду на зазначене, ОСОБА_1 не доведено в чому полягає складність виконання рішення суду в частині передачі ключів, повідомлення кодів системи сигналізації, встановленої в квартирі, другому позивачу ОСОБА_3 , який є самостійним учасником процесу та стосовно якого також ухвалено судове рішення судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів, приходить до висновку, що відсутні підстави для роз`яснення постанови Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2019 року, а тому у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 271, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Запорізького апеляційного суду від05 лютого 2019 року залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 02 листопада 2022 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

В.Ю. Бєлка