Справа № 209/1046/21
Провадження № 2/209/96/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2022 р. м. Кам`янське
Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Лобарчук О.О.
при секретарі Золотих Л.М.
за участю представника позивача (адвоката) Переверзева І.В.
представника відповідача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ТОВ Промислове підприємство «ЗІП» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням збільшення позовних вимог, просить суд визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ ПП «ЗІП» №275-П від 08.09.2020р. про припинення трудового договору; поновити ОСОБА_3 на посаді слюсаря-ремонтника ремонтної дільниці ТОВ ПП «ЗІП», стягнути з ТОВ ПП «ЗІП» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08 вересня 2020 року по день ухвалення судового рішення.
В обґрунтування свого позову вказав, що з 08.08.2000 року працював на ТОВ ПП «ЗІП» на посаді слюсаря-ремонтника. 10 вересня 2020 року позивач уклав контракт з Міністерством оборони України в особі начальника військової частини НОМЕР_1 про проходження військової служби у Збройних Силах України на три роки. Вказав, що був впевнений, що на період служби за ним залишиться робоче місце і він не мав наміру припиняти трудові відносини із роботодавцем, не писав заяв про звільнення, не отримував жодних відповідних наказів чи розпоряджень, трудової книжки та належного вихідного розрахунку, тобто нічого, що б вказувало на його звільнення та припинення трудових відносин з відповідачем. Перебуваючи на службі позивач сподівався, що його середній заробіток відповідач почне виплачувати, проте, не дочекавшись виплат, через свого представника 22 лютого 2021 року звернувся із запитом до відповідача про надання інформації щодо звільнення. 15 березня 2021 року отримав копію наказу №275-П від 08.09.2020 року про припинення трудового договору за власним бажанням, де підставою звільнення вказано заяву працівника, якої він не подавав. Вважає звільнення незаконним.
Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи.
Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 квітня 2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у спрощеному порядку позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с.24)
14 травня 2021 року від представника відповідача надійшли письмові заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з проханням розглядати справу за правилами загального позовного провадження. (а.с.44-45)
07 червня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що трудові відносини з позивачем припинено 08 вересня 2020 року відповідно до статті 38 Кодексу Законів про працю України за власним бажанням позивача на підставі поданої ним заяви. Про припинення трудового договору з позивачем було видано наказ №275-П від 08.09.2020 року та здійснено відповідний запис у трудовій книжці. Оскільки відповідач не перебував на робочому місці в день звільнення, 08.09.2020 року та 09.09.2020 року, підприємство направило працівників за адресою місця проживання та реєстрації позивача, однак вдома нікого не було, двері ніхто не відчинив, про що працівниками підприємства було складено відповідні акти. Також вказує, що ОСОБА_3 06.10.2020 року отримав письмове повідомлення про необхідність з`явитись на підприємство з метою ознайомлення з документами про звільнення. На переконання відповідача, звільнення позивача здійснено з повним дотриманням приписів трудового законодавства, на підставі поданої самим позивачем заяви про звільнення за власним бажанням. (а.с.83-85)
09 червня 2021 року від відповідача надійшла заява про закриття справи у зв`язку з пропуском позивачем тримісячного строку для звернення до суду з трудовим спором. (а.с.101-102)
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 09 червня 2021 року суд ухвалив задовольнити клопотання представника відповідача та здійснити перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. (а.с.108)
25 червня 2021 року представником позивача заявлено клопотання про витребування від ТОВ ПП «ЗІП» для подальшого експертного дослідження: оригіналу заяви про звільнення від 25.08.2020р., підписаної від імені ОСОБА_3 ; оригіналу «Докладної» від 08.09.2020р., підписаної ОСОБА_4 ; документів, які містять вільні зразки почерку та підпису ОСОБА_3 , зокрема заяв про відпустки, пояснювальні записки, заяви про виплату матеріальної допомоги, відомості та інші документи, які складались та підписувались позивачем під час роботи у відповідача; документи, які містять вільні зразки почерку та підпису ОСОБА_4 , зокрема заяви про відпустки, пояснювальні та доповідні записки, заяви про виплату матеріальної допомоги, відомості та інші документи, які складались та підписувались ним під час роботи у TOB ПП «ЗІП». (а.с.115-117)
Ухвалою суду від 25 червня 2021 року клопотання представника позивача задоволено. Витребувано від ТОВ ПП «ЗІП» для подальшого експертного дослідження: оригіналу заяви про звільнення від 25.08.2020р., підписаної від імені ОСОБА_3 ; оригіналу «Докладної» від 08.09.2020р., підписаної ОСОБА_4 ; документів, які містять вільні зразки почерку та підпису ОСОБА_3 , зокрема заяв про відпустки, пояснювальні записки, заяви про виплату матеріальної допомоги, відомості та інші документи, які складались та підписувались позивачем під час роботи у відповідача; документи, які містять вільні зразки почерку та підпису ОСОБА_4 , зокрема заяви про відпустки, пояснювальні та доповідні записки, заяви про виплату матеріальної допомоги, відомості та інші документи, які складались та підписувались ним під час роботи у TOB ПП «ЗІП». (а.с.124)
В судовому засіданні 25 червня 2021 року представник позивача та представник відповідача заявили клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи. (а.с.115-117, 118-120)
Ухвалою суду від 25 червня 2021 року клопотання сторін про призначення експертизи задоволено. Призначено судову почеркознавчу експертизу, на розгляд якої поставлено наступні питання:
1. Чи виконано рукописний текст у заяві про звільнення від 25.08.2020 р. ОСОБА_3 чи іншою особою?
2. Чи виконано підпис від імені ОСОБА_3 у заяві про звільнення від 25.08.2020 р. ОСОБА_3 чи іншою особою?
3. Чи виконано рукописний текст у заяві про звільнення від 25.08.2020 р. під впливом збиваючих факторів (природних, штучних)?
4. Чи виконано підпис від імені ОСОБА_3 у заяві про звільнення від 25.08.2020 р. під впливом збиваючих факторів (природних, штучних)?
5. Чи виконано рукописний текст в заяві про звільнення від 25.08.2020 р. ОСОБА_4 ?
6. Чи однією особою виконано рукописний текст заяви про звільнення?
7. Чи виконаний рукописний текст заяви про звільнення ОСОБА_3 навмисно зміненим почерком?
8. Особою якої статі виконано рукописний текст заяви про звільнення ОСОБА_3 ?
9. Особою якої статі виконано підпис у заяві про звільнення ОСОБА_3 ?
10. До якої групи за віком належить виконавець рукописного тексту заяви про звільнення ОСОБА_3 ?
11. До якої групи за віком належить виконавець підпису у заяві про звільнення ОСОБА_3 .
Проведення експертизи доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз.
На час проведення судової почеркознавчої експертизи провадження у справі було зупинено, а матеріали справи направлені експерту. (а.с.123)
16 листопада 2021 року справу повернуто на адресу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з висновком експерта. (а.с.130-159)
Ухвалою суду від 17 листопада 2021 року провадження у справі відновлено. (а.с.160).
08 липня 2022 року від представника позивача до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог та зміну предмету позову, відповідно до якої позивач виклав позовні вимоги в наступній редакції: визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ ПП «ЗІП» №275-П від 08.09.2020р. про припинення трудового договору; поновити ОСОБА_3 на посаді слюсаря-ремонтника ремонтної дільниці ТОВ ПП «ЗІП»; стягнути з ТОВ ПП «ЗІП» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08 вересня 2020 року по день ухвалення судового рішення із розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 464,22 грн. (а.с.211)
Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 липня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.214)
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві та у заяві від 08 липня 2022 року про збільшення позовних вимог. Просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 .. Крім того, зазначив, що звільнення позивача відбулось з порушенням Кодексу Законів про працю України, оскільки позивач в заяві про звільнення не зазначав ані дати бажаного звільнення, ані дати складання самої заяви про звільнення, а текст заяви позивач написав під психологічним тиском керівництва позивача за декілька місяців до оформлення оспорюваного наказу №275-П від 08.09.2020 року. Також пояснив, що з заяви про звільнення, копія якої надана відповідачем, не вбачається, що вказана заява була зареєстрована відповідно до Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Мінюсту від 18.06.2015 №1000/5. Також зазначив, що у зв`язку з участю позивача ОСОБА_3 у військових діях на території Харківської області позивач не має можливості особисто з`явитись на судове засідання та надати свідчення щодо обставин його звільнення.
Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили. Надали пояснення про те, що ОСОБА_3 , розуміючи значення своїх дій, мотивуючись власним бажанням припинити трудові відносини з підприємством, власноручно написав та підписав заяву про звільнення за власним бажанням. Зазначили, що ніякого психологічного, фізичного чи морального тиску з боку інших працівників підприємства на позивача не здійснювалося, що підтверджується висновком експерта про відсутність збиваючих факторів. Заява про звільнення, подана позивачем, була зареєстрована в порядку, який передбачений локальними актами підприємства. Також зазначили, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду з трудовим спором, оскільки позивач поштою отримав 06 жовтня 2020 року повідомлення від підприємства про те, що позивача звільнено. Крім того представники зауважили, що позивач ОСОБА_3 до дати звільнення мав право, але не скористався правом відкликання своєї заяви про звільнення, що також вказує на законність дій керівництва підприємства.
Допитаний 28.09.2022 року свідок ОСОБА_5 (свідок позивача) в судовому засіданні пояснив, що йому відомо про те, що на ОСОБА_3 влітку 2020 року (за декілька місяців до дати звільнення позивача) здійснювався психологічний тиск з боку керівництва з метою спонукання позивача написати заяву про звільнення без дати її складання та без зазначення бажаної дати звільнення. Зі слів самого позивача свідку відомо, що ОСОБА_3 під тиском керівництва все ж таки написав заяву про звільнення, не зазначивши дати її складання. За місяць до звільнення ОСОБА_6 з ТОВ ПП «ЗІП» був звільнений свідок.
Допитаний 28.09.2022 року свідок ОСОБА_4 (свідок відповідача) в судовому засіданні пояснив, що він є безпосереднім керівником ОСОБА_3 . Останній наприкінці серпня 2020 року зайшов до кабінету та сказав, що має бажання звільнитися через сімейні обставини. Після цього, свідок надав з сайту ТОВ ПП «ЗІП» позивачу зразок заяви про звільнення і позивач згідно вказаного зразка написав заяву. Після цього свідок зробив на заяві резолюцію про те, що проти звільнення не заперечує та направив позивача з написаною ним заявою до відділу кадрів для подальшого вирішення питання про звільнення. Пояснив, що ніякого психологічного, фізичного чи морального тиску на позивача він не чинив, позивач хотів звільнитися самостійно. З якої причини в заяві позивача не вказана дата її складання та дата бажаного звільнення свідок пояснити не зміг.
Допитаний 28.09.2022 року свідок ОСОБА_7 (свідок відповідача) в судовому засіданні пояснив, що він працює на робочому місця в одному кабінеті зі свідком ОСОБА_4 . До останнього (коли саме свідок не пам`ятає) завітав ОСОБА_3 та сказав, що хоче звільнитися. Після чого написав за зразком заяву про звільнення та пішов. Назвати конкретну дату чи місяць цих подій свідок не зміг, оскільки не пам`ятає коли це відбувалося. Також свідок не пам`ятає чи писав на заяві позивача резолюцію ОСОБА_4 .
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 08.08.2000 року працював на ТОВ ПП «ЗІП», що підтверджується записами в трудовій книжці ОСОБА_3 та наказом відповідача №118/1-ОК від 08.08.2000 року. (а.с.10-13, 15)
10.09.2020 року між позивачем та Міністерством оборони України в особі начальника військової частини НОМЕР_1 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на три роки. (а.с.16-18)
Згідно п. 1 контракту позивач взяв на себе зобов`язання проходити військову службу в Збройних Силах України протягом строку дії контракту.
Згідно п. 2 контракту серед умов проходження військової служби зазначено те, що позивач може вільно пересуватися територією України та мати відпочинок - у вихідні, святкові та неробочі дні.
Згідно наказу №275-П від 08.09.2021 року ОСОБА_3 звільнено з ТОВ ПП «ЗІП» на підставі ст. 38 Кодексу Законів про працю за власним бажанням згідно заяви позивача. (а.с.14)
Листом №719 від 01.10.2020 року ТОВ ПП «ЗІП», яке отримано згідно повідомлення про вручення поштового відправлення 06.10.2020 року, повідомило позивача про те, що на підставі його заяви про звільнення підготовлені документи про припинення трудових відносин із позивачем, а також про те, що останньому необхідно з`явитися на підприємство для ознайомлення з документами про припинення трудових відносин. (а.с.98,99,100)
Листом №158 від 01.03.2021 року ТОВ ПП «ЗІП» повідомило адвоката Скіпенко Р.Е. про те, що трудовий договір з ОСОБА_3 припинено 08.09.2020 року за його власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України. Разом з цим листом адвокату направлено копію наказу про звільнення №275-П від 08.09.2020 року. (а.с.21)
Згідно висновку експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи №3691-21, складеного 21.10.2021 року судовим експертом ДніпроНДІСЕ Соломахою Ю.В.:рукописні записи «Генеральному директору ООО ПП «ЗИП» ОСОБА_8 . ОСОБА_3 слесаря-ремонтника участка Заявление Прошу вас уволить меня по собственному желанию», а також підпис від імені ОСОБА_3 у заяві ОСОБА_3 від 25.08.2020 року виконані ОСОБА_3 ; рукописні записи «Не возражаю с отработкой две недели Увольнение 08.09.2020 Ю.Ю. Белоус» у заяві ОСОБА_3 від 25.08.2020 року виконані ОСОБА_4 ; цифровий рукописний запис «25.08.20» виконаний не ОСОБА_3 , не ОСОБА_4 , а іншою особою; ознаки, які б свідчили про виконання підпису від імені ОСОБА_3 , а також рукописних записів: «Генеральному директору ООО ПП «ЗИП» ОСОБА_8 . ОСОБА_3 слесаря-ремонтника участка Заявление Прошу вас уволить меня по собственному желанию» та «Не возражаю с отработкой две недели Увольнение 08.09.2020 Ю.Ю. Белоус» у заяві ОСОБА_3 від 25.08.2020 року під дією збиваючих факторів природного характеру (до яких, зокрема, відносяться: вікові зміни та хворобливий стан, незвичне тримання пишучого приладу, незручна поза, фізична чи м`язова втома, алкогольне сп`яніння, дія фармакологічних чи інших засобів, що посилюють збуджуючі процеси тощо), а також штучного характеру (зміна виконавцем ознак власного почерку) не виявлені; цифровий рукописний запис «25.08.20» є непридатним для встановлення статі та групової приналежності виконавця з причин, викладених у дослідницькій частині висновку. (а.с.139-158)
Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Частиною 1 статті 38 Кодексу законів про працю України встановлено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні.
Про те, що заявник власноруч має проставляти дату, йдеться в нормативних актах, зокрема у пункті 4.4 розділу 4 Національного стандарту ДСТУ 4163:2020 «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів».
Дата документа дата його підписання, затвердження, прийняття, реєстрації або складення (для актів), засідання колегіального органу (для протоколів). Якщо працівник складав заяву не на бланку, автор документа проставляє дату нижче підпису (п. 3 гл. 4 розд. ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Мін`юсту від 18.06.2015 № 1000/5).
Таким чином, заява працівника про звільнення за власним бажанням має містити підставу (згадка про ст. 38 КЗпП), бажану дату звільнення, дату складання, підпис. Все це є обов`язкові реквізити, без яких заява втрачає свій статус та не може створювати юридичних наслідків.
Як вбачається з висновку експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи №3691-21, складеного 21.10.2021 року судовим експертом ДніпроНДІСЕ Соломахою Ю.В., цифровий рукописний запис «25.08.20» виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою.
Також суд акцентує увагу й на тому, що в заяві ОСОБА_3 не вказана і бажана дата звільнення. Відтак суд дійшов висновку, що на момент звільнення не було волевиявлення працівника.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
В даному аспекті варто також врахувати, що заява від імені позивача про звільнення за власним бажанням не містить жодних елементів, які б свідчили про факт її реєстрації на підприємстві, та про дату такої реєстрації, а відповідачем не наданого доказів такої реєстрації (журналів, реєстрів тощо).
Аналізуючи вказану обставину, суд враховує приписи Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Мінюсту від 18.06.2015 №1000/5 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22.06.2015 за №736/27181.
Згідно п. 1. цих Правил вони встановлюють єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності (далі - установи). Правила є нормативно-правовим актом, обов`язковим для виконання всіма установами.
Згідно пункту 5 статті 2 «Приймання, первинне опрацювання документів та їх попередній розгляд» розділу III «Організація документообігу та виконання документів» Правил факт надходження документа до установи обов`язково фіксується шляхом проставлення на вхідних документах відмітки про його надходження до установи, яка проставляється від руки або за допомогою штампа, автоматичного нумератора на лицьовому полі у правому куті нижнього поля першого аркуша оригіналу документа. Елементами зазначеного реквізиту є скорочене найменування установи одержувача документа, реєстраційний індекс, дата (у разі потреби година і хвилини) надходження документа. У разі застосування автоматизованої системи реєстрації зазначена інформація наноситься за допомогою штрих-коду.
Згідно п. 1 статті 3 «Реєстрація документів» цього ж Розділу службовий документ, отриманий установою або створений нею, у тому числі для внутрішнього користування, вважається внесеним до документаційного фонду установи з моменту його реєстрації.
Реєстрація документів проводиться з метою забезпечення їх обліку, контролю за виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації і полягає у веденні запису облікових даних про документ за встановленою установою реєстраційною формою, яким фіксується факт створення, відправлення або одержання документа, шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ.
Пунктом 5 зазначеної статті встановлено, що під час реєстрації документу надається умовне цифрове (літерно-цифрове) позначення - реєстраційний індекс. Елементами реєстраційного індексу є порядковий номер документа у межах групи документів, що реєструються, який доповнюється індексами, що застосовуються в установі, зокрема індексами за номенклатурою справ, структурного підрозділу, кореспондентів, посадових осіб, які розглядають або підписують документ, виконавців, питань діяльності яких стосується документ, тощо.
У постанові від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269цс16 Верховний Суд України висловив правову позицію, що розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору суди повинні з`ясувати, зокрема, чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення.
Угода - це дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків і розуміє під собою вільне волевиявлення обох сторін. Волевиявлення - це засіб, яким особа має намір досягти певних юридичних результатів і пов`язується із вчиненням фактичних дій. Дія - це зовнішнє вираження волі і свідомості людей.
Отже, визначення дати звільнення є необхідною умовою досягнення взаємної домовленості між працівником та роботодавцем, з метою дотримання прав та гарантій, встановлених трудовим законодавством.
Як вже вище зазначено, судом встановлено, що заява про звільнення ОСОБА_3 не містить дати її написання позивачем та дати, з якої позивач мав намір припинити трудові відносини.
Крім того, заява про звільнення не зареєстрована підприємством.
Враховуючи відсутність в заяві від імені ОСОБА_3 дати її складання (виконаної саме позивачем), бажаної дати звільнення, реєстраційного напису, суд робить висновок про те, що відповідачем не доведено факт належного подання позивачем до ТОВ ПП «ЗІП» заяви про звільнення, а тому така заява не могла бути підставою для звільнення ОСОБА_3 та припинення з ним трудових відносин.
Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року визначено, що у справах про звільнення особи за власним бажанням суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору.
В даному аспекті суд враховує твердження позивача, що він мав намір і уклав контракт з Міністерством оборони України про військову службу в Збройних Силах України та достеменно знав про те, що на час військової служби за ним буде збережено робоче місце та середній заробіток. Суд вбачає такі пояснення слушними і вважає, що така поведінка позивача відповідає його інтересам, є логічною та послідовною, оскільки звільнення з посади на ТОВ ПП «ЗІП» напередодні початку служби в Збройних Силах України для позивача мало б наслідком втрату соціальних гарантій, передбачених статтею 119 Кодексу Законів про працю України, якою на момент виникнення спірних правовідносин було передбачено, що за працівниками, … прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову.
Суд критично відноситься до посилань представників відповідача на те, що відсутність психологічного чи морального тиску на ОСОБА_3 підтверджується висновком експерта, в якому зазначено про те, що рукописний текст та підпис в заяві про звільнення виконані без впливу збиваючих факторів.
Суд зазначає, що до відповідно до наданого експертом висновку збиваючими факторами природного характеру відносяться: вікові зміни та хворобливий стан, незвичне тримання пишучого приладу, незручна поза, фізична чи м`язова втома, алкогольне сп`яніння, дія фармакологічних чи інших засобів, що посилюють збуджуючі процеси тощо, а до збиваючих факторів штучного характеру відноситься, зокрема, зміна виконавцем ознак власного почерку.
При цьому, психологічне дослідження емоційного стану ОСОБА_3 експертом не здійснювалося, адже вирішення цього питання віднесено до психолого-почеркознавчої експертизи, яка в справі не призначалась.
Таким чином, оцінюючи наведені вище обставини та правові норми у їх сукупності, суд доходить висновку про те, що у позивача не було вільного волевиявлення, яке б відповідало його волі та дійсному наміру звільнитися із займаної посади з власної ініціативи, а зміст підписаної ним заяви не відповідає його волі та бажанню припинити роботу в ТОВ ПП «ЗІП», оскільки в момент написання позивачем заяви про звільнення не було досягнуто домовленості про звільнення працівника саме за його власним бажанням.
При цьому суд критично ставиться до пояснень, наданих свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_7 щодо висловлення ОСОБА_3 бажання звільнитися, оскільки, по-перше, вказані свідки діючі працівники ТОВ ПП «ЗІП», а по-друге саме ОСОБА_4 інший свідок ( ОСОБА_5 ) звинувачував у вчиненні психологічного тиску на позивача з метою відібрання від останнього заяви про звільнення, а тому у свідка ОСОБА_4 з об`єктивних причин не могло бути наміру свідчити проти самого себе.
Крім того, з показань свідка ОСОБА_4 слідує, що він надав позивачу зразок заяви про звільнення, який був розміщений на сайті ТОВ ПП «ЗІП» (не у відкритому доступі) та перевірив вже написану заяву позивача на предмет її відповідності зразку. Однак свідок не зміг пояснити з якої причини в заяві не було вказано ані дати бажаного звільнення, ані дати складання заяви та чому свідок не звернув на ці обставини увагу під час порівняння змісту заяви зі зразком на офіційному сайті.
Щодо доводів представників відповідача про пропуск строку звернення до суду з трудовим спором (оскільки позивач поштою отримав 06 жовтня 2020 року повідомлення від підприємства про те, що позивача звільнено), суд зазначає наступне.
Суд, дослідивши зміст письмового повідомлення №719 від 01.10.2020 року, звертає увагу на те, що в цьому повідомленні відсутнє конкретне сповіщення позивача про те, що він є звільненим, згідно якої статті КЗпП та з якої саме дати відбулось таке звільнення. У повідомленні відповідач зазначив, що лише підготовлені документи про припинення трудових відносин. При цьому в повідомленні не зазначено чи затверджено ці документи керівництвом, чи вони оформлені належним чином.
Крім того, до вказаного повідомлення не долучено копії наказу про звільнення позивача, який було надано останньому лише 01 березня 2021 року у відповіді на адвокатський запит представника позивача.
Також суд бере до уваги, що в повідомленні не зазначена правова підстава припинення трудових відносин з ОСОБА_3 .
В поштовому повідомленні про вручення за реєстровим номером 627 міститься підпис нібито ОСОБА_3 про отримання відповідного поштового листа, однак, як зазначено в самому повідомленні про вручення, для відправлень з відміткою «Вручити особисто» - особисто одержувачем або уповноваженою ним особою вчиняється підпис та зазначається прізвище.
Вказане кореспондується з приписами п. 106 Правил надання послуг поштового зв`язку, яким передбачено, що на бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою «Вручити особисто» одержувач розписується та зазначає прізвище та ініціали або ім`я та прізвище.
Разом з тим, в наданому відповідачем повідомленні не зазначено прізвища та імені особи, яка отримала поштове відправлення.
У випадку ж, якщо поштове відправлення за №627 не містило позначку "Вручити особисто", то в такому випадку у відповідності до п. 106 Правил надання послуг поштового зв`язку під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення з повідомленням про вручення на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, саме працівник поштового зв`язку, а не особа-адресат, зазначає на бланку повідомлення про вручення прізвище такої особи.
Крім того, в даному аспекті слід також враховувати і ту обставину, що позивач 10.09.2020 року уклав контракт з Міністерством оборони України про службу в Збройних Силах України, а тому, відповідно до приписів контракту, не знаходився у робочі дні вдома, що свідчить про неможливість отримання ним повідомлення №719 від 01.10.2022 року.
Таким чином суд доходить висновку про те, що ОСОБА_3 саме 15.03.2021 року (в день отримання відповіді №158 від 01.03.2021 року ТОВ ПП «ЗІП» на адвокатський запит) дізнався про порушення своїх прав, а тому позивач не пропустив встановлений законом строк для звернення до суду для вирішення трудового спору.
Встановлення судом факту звільнення без законної підстави має своїм наслідком поновлення на роботі відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України, згідно з якою у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про поновлення на роботі підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-511цс16 та від 22 листопада 2017 року у справі № 299/967/15 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16.
Згідно статті 119 Кодексу законів про працю України (на час з моменту виникнення спірних правовідносин, а саме звільнення позивача до 19 липня 2022 року) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Починаючи з 19 липня 2022 року за такими працівниками не зберігається середній заробіток.
Тому суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по 19 липня 2022 року.
При цьому суд зазначає, що справа розглядалась більше одного року, але в цьому вини позивача немає (слід враховувати проведення експертного почеркознавчого дослідження, війну та введення військового стану на території України. Вказані обставини вочевидь вплинули на час розгляду справи).
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» та за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100).
Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.
Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на час відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100).
Відповідно до Розрахунку середнього заробітку ОСОБА_3 , наданого директором ТОВ ПП «ЗІП» середньоденна заробітна плата позивача за останні два місця, що передували звільненню (липень та серпень 2020 року), становить 684,88 грн.
Кількість робочих днів вимушеного прогулу ОСОБА_3 з 08.09.2020 року по 19.07.2022 року, становить 465 робочих днів.
Нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу обчислюється наступним чином: 684,88*465=318469,20 грн.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 318469,20 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 та п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за позовні вимоги про скасування наказу про звільнення та поновлення її на роботі, судовий збір за цими вимогами підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник- адвокат Переверзев Іван Вікторович, до Товариства з обмеженою відповідальністю Промислове підприємство "ЗІП" про визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити повністю .
Визнати незаконними та скасувати наказ ТОВ Промислове підприємство "ЗІП" № 275-П від 08 вересня 2020 року про припинення трудового договору з ОСОБА_3 .
Поновити ОСОБА_3 на посаді слюсаря-ремонтника ремонтної дільниці ТОВ Промислове підприємство "ЗІП".
Стягнути з ТОВ Промислове підприємство "ЗІП" () на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 вересня 2020 року по 19 липня 2022 року в сумі 318469 гривень (триста вісімнадцять тисяч чотириста шістдесят дев`ять) гривень 20 копійок.
Стягнути з ТОВ Промислове підприємство "ЗІП" () на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 гривень (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).
Судове рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допустити до негайного виконання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня отримання повного тексту рішення.
Повний текст рішення суду складений 03 листопада 2022 року.

Суддя О.О. Лобарчук