Справа № 632/859/22
провадження № 2-з/632/15/22

У Х В А Л А

Іменем України

04 листопада 2022 року суддя Первомайського міськрайонного суду Харківської області Библів С.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за її позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

22.08.2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову у справі за її позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Провадження у справі 09.2022 року відкрито з призначенням до розгляду до підготовчого засідання на 07.11.2022 року.

02.11.2022 року від позивачки надійшла заява про зміну підстав позову, збільшення позовних вимог та заява про забезпечення позову шляхом заборони вчинення певних дій.

Зокрема збільшено позовні вимоги в частині майна, яке має бути поділене між подружжям, а саме, їй має належати 24,5%, тобто половина від частки ОСОБА_2 , у статутному капіталі ПП «Титан», співзасновником якого він є.

Заяву про забезпечення позову обґрунтувала таким:

під час шлюбу з ОСОБА_2 , а також за час, коли вони без реєстрації шлюбу проживали, як чоловік та жінка однією сім`єю, вони за спільні кошти придбали частку у статутному капіталі ПП «Титан» відповідно до договорів купівлі-продажу від 13.05.2011 року - 25% в статутному капіталі підприємства та від 26.02.2020 року - 24%, а всього 49%. Відповідно до першого договору відповідач став співзасновником ПП «Титан» з часткою у статутному капіталі на сьогодні розміром 49%. Оскільки частка відповідача у статутному капіталі підприємства є спільною сумісною власністю подружжя, а корпоративні права зареєстровані за відповідачем, вона вважає, що невжиття такого заходу забезпечення позову, як заборона державним реєстраторам здійснювати реєстраційні дії відносно його 49% статутного капіталу ПП «Титан», може призвести до не виконання майбутнього рішення суду про задоволення її позову, бо ОСОБА_3 може реалізувати (продати, подарувати) спірну частку у статутному капіталі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно ч.1 ст. 154 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Також відповідно до пункту 20 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК (судовий секвестр).

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Проте, варто зазначити, що відповідно до висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-38цс15, грошові кошти, внесені одним з подружжя, який є учасником господарського товариства, у статутний капітал цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, стають власністю цього товариства, а право іншого з подружжя на спільні кошти трансформується в інший об`єкт - право вимоги на виплату частини вартості такого внеску. При цьому одним з визначних є той факт, що грошові кошти набуті подружжям під час їх спільного проживання. Отже, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

Аналогічного висновку Верховний Суд України дійшов у справі № 199/8880/18 від 19 січня 2022 року.

Відтак, внесені у статутний капітал юридичної особи кошти з моменту їх внесення не належать засновнику (бенефіціару), а належать юридичній особі, тому вимога позивача заборонити відчуження 49% статутного капіталу юридичної особи є безпідставною та порушить права юридичної особи, яка не є відповідачем у даній справі.

Побоювання позивачки того, що відповідач, як співзасновник підприємства продасть чи подарує свою частку у статутному капіталі, безпідставні, бо це його право, яке обмежити неможливо. Ця частка, у разі доведеності наявності спільних коштів подружжя, дійсно, є спільною сумісною власністю подружжя, проте, ОСОБА_2 може нею розпоряджатися будь-яким чином без отримання дозволу другого з подружжя, оскільки такі дії вважаються такими, що вчинені на користь родини. В іншому випадку, у разі незгоди з такими діями, другий з подружжя має право пред`явити вимогу першому про отримання її половини, а позивачка просить визнати за нею право власності на 24,5% статутного капіталу, при цьому не будучи співзасновником підприємства. Позивачка просить заборонити вчиняти певні дії щодо всіє частки у 49% статутного капіталу, належної відповідачем, тоді як при ймовірному позитивному для позивачки рішенні суду про поділ майна, їй може належати сума компенсації лише у 24,5%, що також є неспівмірним із заявленими позовними вимогами.

З врахуванням наведеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а також її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним заяву про забезпечення позову залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 149-153, 157 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду (адреса: 63002, Харківська область, м. Валки, вул. Харківська, 4, приміщення Валківського районного суду Харківської області) шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , і.н. НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , і.н. НОМЕР_2 .

Суддя:С. В. Библів