Справа №538/1084/22
Провадження по справі №2/538/343/22
07 листопада 2022 року м. Лохвиця
Лохвицький районний суд Полтавської області у складі
головуючого судді Зуб Т.О.,
за участю секретаря судового засідання Криворучко В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лохвиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу,-
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_3 , у якому зазначила, що 01.10.2014 року між ними був зареєстрований шлюб Дирекцією з питань одруження мерії району Кючюкчекмедже, Турецької Республіки, реєстраційний номер свідоцтва про одруження НОМЕР_1 . Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Просить розірвати шлюб, оскільки шлюбні стосунки між ними припинені, у зв`язку з непорозуміннями та різними поглядами на сімейне життя. На даний час шлюб носить формальний характер, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище « ОСОБА_5 ».
Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 21.09.2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначене судове засідання (а.с. 18).
В судове засідання сторони не з`явилися.
Позивач ОСОБА_1 через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 19).
Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання не з`являвся, про час, місце і дату слухання справи повідомлявся належним чином (а.с. 22, 23, 24), відзиву на позов не надав. Причини неявки суду невідомі.
За таких обставин, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.
Відповідно до ст. 60 цього Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання,за умови,що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого- правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.
Відповідно до ст. 1 Угоди між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах, ратифікованої Законом України № 2605-III від 05 липня 2001 року, громадяни Договірних Сторін мають право на рівний правовий захист на території другої Договірної Сторони щодо своїх прав та інтересів в цивільних справах так як би вони були громадянами другої Договірної Сторони.
Якщо на момент подання заяви про розірвання шлюбу та роздільне проживання один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - другої Договірної Сторони і один з них проживає на території однієї Договірної Сторони, тоді компетентні установи обох Договірних Сторін мають юрисдикцію розглядати справу. У цьому випадку вони застосовують законодавство своєї держави ( ст. 23 Угоди).
Подружжя є громадянами різних держав, на час розірвання шлюбу позивач, яка є громадянкою України, продовжує проживати на території України, а тому враховуючи вище вказані положення розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 01.10.2014 року Дирекцією з питань одруження мерії району Кючюкчекмедже, Турецької Республіки, реєстраційний номер свідоцтва про одруження НОМЕР_1 (а.с. 8-11). Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5). Причиною припинення шлюбних стосунків є діаметрально протилежні погляди на шлюб. Підстав для збереження шлюбу між сторонами судом не встановлено. Спору щодо нажитого в шлюбі майна сторони не заявляли.
Згідно п. 10 роз`яснень ППВС України № 378 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Аналізуючи зібрані по справі докази, суд встановив, що подружжя припинило шлюбні стосунки, спільне господарство не ведуть, сім`я фактично розпалася, поновлення сімейних стосунків вважають неможливим.
Судом з`ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя. За такого, суд вважає, що сім`я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому згідно зі ст.ст. 110, 112 СК України позов підлягає задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 263, 265, 280, 282, 284, 287, 289 ЦПК України, ст. 105, 110, 112 СК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу- задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 01.10.2014 року Дирекцією з питань одруження мерії району Кючюкчекмедже, Турецької Республіки, реєстраційний номер свідоцтва про одруження НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишити прізвище « ОСОБА_5 ».
Рішення суду є документом, що підтверджує факт розірвання шлюбу судом після набрання ним законної сили.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.О. Зуб