Справа № 156/457/22
Провадження № 2/156/219/22
Рядок статзвіту № 55
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 жовтня 2022 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Малюшевської І. Є.,

за участю секретаря судового засідання Киці Л. Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку загального позовного провадження в залі суду смт. Іваничі цивільну справу № 156/457/22

за позовом ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 ,

до ОСОБА_3

про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 - не прибув,

в с т а н о в и в :

І. Суть спору

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення із ОСОБА_3 безпідставно отриманих коштів у розмірі 49 000,00 гривень та судових витрат по справі.

Свої вимоги мотивує тим, що 08.05.2022 року ОСОБА_1 було передано ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 49000,00 гривень. Дана передача коштів відбулась внаслідок повідомлення відповідачем позивачу неправдивих відомостей. Передача грошових коштів підтверджується розпискою власноручно написаною ОСОБА_3 та проводилась у присутності свідків.

До передачі даних коштів у них з відповідачем не існувало жодних правовідносин, які могли б бути підставою для передачі коштів, і відповідачу було про це відомо.

Дізнавшись про те, що відповідачем було безпідставно отримано від ОСОБА_1 грошові кошти, останнім було надіслано відповідачу претензію про невідкладне повернення безпідставно отриманих коштів. Однак, дана претензія відповідачем не виконана, кошти не повернуті.

З приводу безпідставного отримання відповідачем грошових коштів та наступного їх неповернення ОСОБА_1 подано заяву до відділу поліцейської діяльності № 1 (смт. Іваничі) Володимир-Волинського районного відділу поліції ТУ НП у Волинській області.

Позивач вважає, що наявні умови, передбачені частиною першою статті 1212 ЦК України, оскільки відповідач отримав грошові кошти, які йому не належали за відсутності правових на те підстав. Тому, в даному випадку у відповідача виникло зобов`язання із повернення безпідставно отриманих грошових коштів, і наступне їх неповернення стало порушенням прав позивача.

У зв`язку із викладеним, позивач просить стягнути з ОСОБА_3 на його користь безпідставно отримані кошти у розмірі 49 000,00 гривень та судові витрати у цій справі.

ІІ. Позиція учасників справи

У судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що у 2019 році до нього приїхали мешканець міста москви ОСОБА_4 із ОСОБА_5 ОСОБА_4 був зацікавлений купити успадкований дружиною ОСОБА_6 будинок. ОСОБА_4 будинок сподобався і за домовленістю між ними ОСОБА_1 дав розписку ОСОБА_4 , що отримав від нього завдаток у розмірі 40 000 гривень. Розписку підписали свідки ОСОБА_5 і ОСОБА_7 ОСОБА_1 передав ОСОБА_4 ключі, і останній поселився в будинку. До осені ОСОБА_4 і ОСОБА_1 повинні були оформити договір купівлі-продажу нотаріально, але ОСОБА_4 є іноземцем, а земельна ділянка під будинком була неприватизована. Згодом ОСОБА_4 поїхав у росію, перед тим, доплативши ОСОБА_1 9 000 гривень на можливі розтрати, пов`язані з оформленням позивачем земельної ділянки.

ОСОБА_1 почав займатися оформленням земельної ділянки, однак через оголошену пандемію коронавірусу процес був довготривалим. З розмов з ОСОБА_4 ОСОБА_1 було відомо, що ОСОБА_3 є його братом.

ОСОБА_4 не повернувся в Україну. Невдовзі у ОСОБА_6 з`явився інший покупець на будинок.

В кінці грудня 2021 року - на початку січня 2022 року ОСОБА_6 поїхав до ОСОБА_3 , щоб дізнатися, чи не має він зв`язку з ОСОБА_4 , щоб з"ясувати у нього подальші наміри на придбання будинку, оскільки появився реальний покупець. який бажає купти цей будинок. ОСОБА_3 повідомив, що з ОСОБА_4 зв`язку немає і він в Україну не приїде, тому ОСОБА_6 може продавати будинок іншому покупцю.

Як пояснив в судовому засіданні позивач, 08.05.2022 року приїхав до нього ОСОБА_3 і сказав, що той повернув гроші. ОСОБА_1 думав, що ОСОБА_3 зв`язався і погодив це з ОСОБА_4 ОСОБА_3 погодився написати розписку і ОСОБА_6 передав йому гроші. Запитавши у ОСОБА_3 як життя у ОСОБА_4 , відповідач повідомив йому, що з ним не спілкувався і зв`язку немає. Така відповідь здивувала позивача, однак гроші вже були передані відповідачу. Передача грошей відбувалася у присутності ОСОБА_7 , який вказаний у розписці свідком. ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_1 про те, що має можливість приїхати до нього лише через годину, а так, як ОСОБА_3 з ОСОБА_7 поспішали, то гроші відповідачу було передано лише у присутності ОСОБА_7 , який особисто перерахував передану суму.

Зі слів позивача, 09.05.2022 року ОСОБА_1 зустрівся з ОСОБА_3 за місцем проживання останнього в смт. Іваничі і просив повернути передані кошти, оскільки ОСОБА_3 не мав повноважень на отримання грошей. Однак, ОСОБА_3 відмовився повертати гроші. Через такі обставини, ОСОБА_6 у червні 2022 року звернувся в поліцію, однак йому рекомендували звернутися до суду. У зв`язку з такими обставинами він змушений звертатися до суду.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та дав пояснення, аналогічні змісту позову.

На його думку долучена розписка містить всі ознаки розписки для того, щоб вважати, що було волевиявлення особою і вона є письмовим доказом, який посвідчує юридичний акт передачі коштів, що відповідно до ст. 11 ЦК України є підставою для виникнення цивільних прав і зобов`язань сторін. Розписка, як письмовий доказ, підтверджує отримання цих коштів і відповідно виникли зобов`язання ці кошти повернути.

Щодо відсутності підпису ОСОБА_3 у розписці, представник позивача у судовому засіданні також вказав, що у чинному законодавстві встановленого зразка розписки немає, і така носить довільну форму. У разі, якщо відповідач буде заперечувати з цих підстав, тоді позивач буде клопотати про відповідну експертизу, а також про виклик свідків в судове засідання.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання жодного разу не з"явився. Будь-яких заяв чи клопотань, а також відзиву від нього не надходило.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою від 28.07.2022 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи проводиться за правилами загального позовного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Підготовче судове засідання призначено на 23.08.2022 року.

У зв`язку із неявкою у підготовче судове засідання 23.08.2022 року відповідача, таке було відкладено на 22.09.2022 року.

22.09.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

06.10.2022 року судове засідання не відбулось у зв`язку із перебуванням головуючого судді на листку непрацездатності. Судове засідання відкладено на 27.10.2022 року.

27.10.2022 року відповідач в судове засідання не з"явився. У матеріалах справи міститься коверт із судовою повісткою, який було надіслано на адресу зареєстрованого місця проживання ОСОБА_3 та повернуто до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі. Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № справа № 727/5718/21 (провадження № 61-3100св22), Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18), від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 (провадження № 12-233гс18) та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №814/1469/17 (провадження № К/9901/28703/19), від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14 (провадження № К/9901/16143/20), від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19 (провадження № 61-2583св20), від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20 (провадження № 61-3782св21), від 29 липня 2022 року у справі № 148/2412/19 (провадження № 61-18085св21).

З наведеного можна зробити висновок, що судом виконано обов`язок щодо повідомлення ОСОБА_3 та він був належно повідомлений про розгляд цієї справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відтак, підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

ІV. Обставини справи, встановлені судом

Із наданих в судовому засіданні усних пояснень ОСОБА_1 судом встановлено, що позивач мав намір продати успадкований його дружиною житловий будинок. Громадянин російської федерації ОСОБА_4 виявив бажання придбати житловий будинок у ОСОБА_1 та на підтвердження своїх намірів передав ОСОБА_1 40 000 гривень, про що останній написав відповідну розписку. Під час передачі цієї суми був присутній ОСОБА_3 , якого ОСОБА_4 у розмові називав двоюрідним братом.

Згодом ОСОБА_4 передав ОСОБА_1 ще 9 000 гривень, однак жодних документів на підтвердження цього ними складено не було.

За домовленістю, ОСОБА_4 повинен був віддати ОСОБА_1 решту вартості будинку під час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу після того, як ОСОБА_1 належно оформить право власності на земельну ділянку.

ОСОБА_4 виїхав до росії та не повернувся. Договір купівлі-продажу будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_4 так і не уклали.

Згодом, до ОСОБА_1 звернувся інший покупець, якому позивач продав будинок. ОСОБА_1 , будучи обізнаним із тим, що ОСОБА_3 є родичем ОСОБА_4 , звернувся до відповідача з проханням повідомити ОСОБА_4 про намір продажу будинку іншому покупцю та узгодження щодо повернення коштів у розмірі 49 000 гривень.

ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_1 , що зв`язку із ОСОБА_4 не підтримує. У травні 2022 року ОСОБА_3 прийшов до ОСОБА_1 та сказав віддати передані ОСОБА_4 кошти у розмірі 49 000 гривень.

За змістом розписки від 08.05.2022 року ОСОБА_3 за усним дорученням його брата ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_1 кошти в сумі 49 000 гривень. Дані кошти становлять суму, яку сплатив ОСОБА_4 . ОСОБА_1 за придбання житлового будинку. ОСОБА_3 зобов`язується зберегти і передати отримані кошти ОСОБА_4 (а.с.34).

Вказана розписка не містить зобов`язання щодо повернення отриманих ОСОБА_3 грошей в конкретно визначеній сумі.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розписку не підписано.

Також вказано, що передача коштів та дана розписка вчинена в присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , однак підписів та адрес проживання чи перебування таких свідків у розписці не вказано. Як слідує з наданих в судовому засіданні усних пояснень ОСОБА_1 , вказаного у розписці як свідка ОСОБА_7 позивач особисто не знає, а вказаний у розписці як свідок ОСОБА_5 є його одночельчанином, однак при передачі ОСОБА_3 грошей такий присутнім не був.

Дізнавшись про те, що відповідачем було безпідставно отримано від позивача грошові кошти, ОСОБА_1 було надіслано відповідачу претензію про невідкладне повернення безпідставно отриманих коштів (а.с.8-10). Однак, дана претензія відповідачем не виконана, кошти не повернуті у зв`язку з чим позивач звернувся з цим позовом до суду.

V. Застосоване судом законодавство

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави/безпідставно набуте майно/, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Згідно ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків встановлені в статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

VI. Висновки суду

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг коштів із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15, постановах Верховного Суду від 08.07.2019року у справі № 524/4946/16, які суд у відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України враховує при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Дослідивши надану позивачем розписку, судом встановлено, що з її змісту не вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 49 000,00 грн саме у борг. У тексті вказаної розписки не зазначено, що вказана сума отримана відповідачем у борг та не зазначено строку повернення коштів чи строку зобов`язань вчинити певні дії.

Так, за змістом розписки від 08.05.2022 року ОСОБА_3 за усним дорученням його брата ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_1 кошти в сумі 49 000 гривень, що становлять суму, яку раніше ОСОБА_4 сплатив ОСОБА_1 за придбання житлового будинку, ОСОБА_3 зобов`язується зберегти і передати отримані кошти ОСОБА_4 .

Враховуючи, характер правовідносин сторін та з"ясовуючи юридичну природу розписки, суд дійшов висновку, що вказана розписка може містити ознаки договору на користь третьої особи, адже кошти, про які йде мова, передані позивачем відповідачу не в борг, а для передачі третій особі; ці кошти не є власністю ОСОБА_1 , а були отримані від ОСОБА_4 як аванс чи гарантійний внесок. Крім того, можлива ймовірність того, що відповідач виконав своє зобов"язання та передав вказані кошти ОСОБА_4 , однак, суду не вдалося з"ясувати вказані обставини, у зв"язку з неявкою відповідача в судове засідання. Зазначене вище свідчить про іншу правову природу відносин, що склалися між позивачем та відповідачем і написання розписки не підтверджує факту укладення договору позики чи безпідставного збагачення відповідача за рахунок коштів поивача.

Разом з тим, у судовому засіданні позивач стверджував, що віддав відповідачу 49 000 грн, які останній зобов`язувався зберігати і передати ОСОБА_4 , на підтвердження чого 08.05.2022 року власноручно написав розписку. Слід звернути увагу, що така розписка не може бути визнана судом належним доказом на підтвердження отримання ОСОБА_3 грошових коштів від ОСОБА_1 внаслідок відсутності у ній особистих підписів позивача, відповідача та осіб, вказаних у ній як свідків.

Також, суд позбавлений можливості перевірити дієздатність ОСОБА_3 та встановити чи дійсно ОСОБА_3 діяв в інтересах ОСОБА_4 , і чи взагалі такий мав повноваження на отримання грошових коштів від ОСОБА_1 .

Згідно із положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальними положеннями ЦПК України, обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Отже, підсумовуючи викладене важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Адже саме це дає можливість суду остаточно встановити, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З огляду на викладені обставини, встановивши справжню правову природу розписки від 08.05.2022 року, суд дійшов висновку, що факт передачі грошових коштів відповідачу не підтверджено належними доказами.

Крім того, у позовній заяві позивач вказує те, що передача коштів відбулась внаслідок повідомлення відповідачем ОСОБА_1 неправдивих відомостей, внаслідок чого ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 кошти безпідставно. При цьому стороною позивача не надано суду будь-яких доказів на підтвердження обставин, на які послалися, як на підставу позову.

Також, задля підтвердження обставин, на які посилається сторона позивача у позовній заяві, ні позивач, ні представник позивача не зверталися до суду з клопотанням про залучення до участі у справі та допиту в якості свідків осіб, що зазначені в розписці - ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .

Відповідач в жодне судове засідання не з`явився, тому позиція такого щодо фактичних обставин справи суду невідома.

Разом з тим, слід звернути увагу на те, що доказування вказаних у позовній заяві обставин не може ґрунтуватись виключно на поясненнях позивача.

Суд також звертає увагу на суперечливі та взаємовиключні доводи представника позивача по суті спору. Так, представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні стверджував, що розписка є письмовим доказом, який посвідчує юридичний акт передачі коштів, що відповідно до ст. 11 ЦК України є підставою для виникнення цивільних прав і зобов`язань сторін. Розписка, як письмовий доказ, підтверджує отримання цих коштів і відповідно виникли зобов`язання ці кошти повернути.

Однак, якби розписка містила основні реквізити, які б підтверджували факт передачі коштів, то між сторонами існували договірні правовідносин, що унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України, які у позовній заяві просить застосувати позивач.

У даному випадку відсутні підстави для застосовування до спірних відносин частини першої глави 83 ЦК України.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача спірних грошових коштів, оскільки позивачем не доведено факт безпідставного набуття або збереження відповідачем переданих позивачем грошових коштів.

Відтак, суд позбавлений можливості встановити достовірність обставин у цій справі та перевірити доводи позивача належними і допустимими доказами, а тому вважає, що позивачем не надано суду жодних допустимих і належних доказів на підтвердження своїх вимог, що виключає безпідставне набуття відповідачем коштів, а тому суд вважає, що даний позов не підлягає задоволеннюз підстави недоведеності заявлених вимог.

VII. Розподіл судових витрат між сторонами

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із відмовою позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати у цій справі слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 536, 1212 ЦК України, суд,-

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація щодо сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

представник позивача: адвокат Пащук Володимир Сергійович, адреса: вул. Писаревського, 22а/11, м. Луцьк, 43000, діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 337 від 25.06.2007 року та ореда АС № 1041092 від 12.07.2022 року;

відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 03 листопада 2022 року.

Суддя І. Є. Малюшевська