Справа № 753/8618/19 Головуючий в суді І інстанції Сирбул О.Ф.
Провадження № 22-ц/824/4106/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 вересня 2021 року у справі за позовом Київської міської ради до ОСОБА_1 , Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Золотий Остап», Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва», Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 про визнання свідоцтва про право власності недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року Київська міська рада звернулася до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого вказувала, що 27.08.2018 року отримано лист від Київської місцевої прокуратури № 2 від 16.08.2018 № 52-5015-16 про здійснення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0005015 від 07.05.2016, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 Кримінального кодексу України за фактом підроблення невстановленою особою правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 .

Зазначала, що рішенням Київської міської ради «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» від 02.12.2010 року № 284/5096 затверджено переліки об`єктів права комунальної власності територіальної громади м. Києва згідно з додатками. Вказаним рішенням органу місцевого самоврядування багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_2 включено до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Києва, що розміщені у Дарницькому районі.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про питання організації управління районами в місті Києві» від 10.12.2010 року № 1112 затверджено переліки підприємств, організацій та установ, майно яких передається до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій, згідно з додатками 1 - 10 до цього розпорядження. Пунктом 452 додатку № 2 до вказаного розпорядження майно ЖЕД № 205, у тому числі вищезазначений багатоквартирний будинок, передано до сфери управління Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації.

На виконання вимог розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1017 від 11.09.2014 року Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація передала квартиру АДРЕСА_2 Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

15.01.2016 року вказана квартира передана Дарницькій районній в місті Києві державній адміністрації під службове житло для вирішення житлових питань працівників житлового-комунального господарства.

Розпорядженням виконувача обов`язків голови Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 03.03.2016 року № 130 задоволено прохання комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» та квартиру включено до числа службової житлової площі.

Розпорядженням Дарницької РДА в м. Києві від 08.04.2016 року № 241 затверджено спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету працівників КП про надання вищезазначеної квартири робітнику з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями житлово- експлуатаційної дільниці № 202 ОСОБА_3 та її чоловіку ОСОБА_2 як службове житло.

ОСОБА_6 отримала ордер № НОМЕР_1 на право зайняття службового жилого приміщення та, починаючи з 11.04.2016 року, разом з сім`єю зареєстрована у вказаній квартирі.

У ході здійснення досудового розслідування встановлено, що 18.03.2016 року державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Хибою А. В. внесено відомості про реєстрацію права приватної власності на вказану квартиру за громадянкою Угорщини ОСОБА_4 .

22.04.2016 року ОСОБА_4 вказану квартиру було внесено для збільшення розміру статутного капіталу ТОВ «Золотий Остап».

В подальшому, 22.08.2016 року укладено договір іпотеки вказаної квартири, щодо забезпечення зобов`язань за договором підряду № 1-04/2016 на виготовлення майстер-моделей ювелірних виробів, між ТОВ «Золотий Остап» та ФОП ОСОБА_5

10.10.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В. прийнято рішення про реєстрацію права власності на вказану квартиру за ФОП ОСОБА_5 , шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі п. 5.1-5.4 договору іпотеки.

В подальшому, 07.07.2017 року ФОП ОСОБА_5 уклала договір купівлі-продажу вказаної квартири з ОСОБА_1 .

Вказувала, що з листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 0.184-9529/0/15-18 від 22.02.2018 встановлено, що громадянка Угорщини ОСОБА_4 за період останніх п`яти років в`їжджала на територію України лише 30.08.2015 року та вона покинула територію України 29.11.2015 року.

Таким чином, позивач вважає, що ця квартира належить до комунальної власності міста Києва. Крім того, позивач посилається, що досудовим розслідуванням встановлено, що спірна квартира вибула з володіння поза волею її законного власника - територіальної громади міста Києва.

На підставі викладеного позивач просив визнати свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , видане 07.08.1996 Державною адміністрацією Дарницького району на ім`я ОСОБА_4 - недійсним. Витребувати від ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради однокімнатну квартиру загальною площею 34,1 кв.м., житловою площею 18,1 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 .

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 22 вересня 2021 року позов задоволено.

Визнано свідоцтво про право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , видане 07.08.1996 Державною адміністрацією Дарницького району на ім`я ОСОБА_4 - недійсним.

Витрубувано від ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради однокімнатну квартиру загальною площею 34,1 кв.м., житловою площею 18,1 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Київської міської ради судові витрати у розмірі 4 205,89 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовувала доводи апеляційної скарги тим, що суд першої інстанції встановивши, що Дарницькою районною в м. Києві державною адміністрацією приймалося рішення щодо визначення юридичної долі спірної квартири, не зазначив, яким чином порушено право саме Київської міської ради.

Вказувала, що місцевим судом не було належним чином повідомлено ОСОБА_4 про час та місце розгляду справи, що призвело до необізнаності учасника справи про її розгляд, судом самостійно надано оцінку достовірності підпису особи без застосування спеціальних знань та не перевірено факт того, що ОСОБА_4 при замовленні інформаційної довідки та передачі спірної квартири ТзОВ «Золотий Остап» могла діяти і на підставі довіреності.

Зазначала, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спірній квартирі не проживали, про факт реєстрації їх у спірній квартирі вона дізналася лише після пред`явлення даного позову, під час державної реєстрації за нею права власності на спірну квартиру не було жодних порушень вимог законодавства, а тому вона є добросовісним набувачем.

Від представника Київської міської ради надійшло відзив на апеляційну скаргу, в якому вказується, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ніякого свідоцтва 07.08.1996 року Державною адміністрацією Дарницького району на ім`я ОСОБА_4 не видавалось, у реєстрових книгах Бюро технічної інвентаризації не реєструвалось, спірній квартирі присвоєний інший реєстраційний номер та її приватизація ніким не здійснювалась, позаяк відповідного рішення органу приватизації не приймалось, тому, у ОСОБА_4 могло виникнути право власності на квартиру.

Враховуючи, що оспорюване свідоцтво видано на підставі неіснуючого рішення органу приватизації, у 2016 році вказана квартира змінила трьох власників, а останнє її відчуження відбулося під час розгляду судової справи, пов`язаної з правом користуванням вказаним нерухомим майном, місцевий суд вважав, що всі правочини, предметом яких була вказана квартира є нікчемними, спрямованими на незаконне заволодіння нерухомістю комунальної форми власності, оскільки вони порушують права та охоронювані законом інтереси територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, та дійшов висновку про наявність правових підстав для витребування від відповідача на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради спірної квартири.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.08.2018 на адресу Київської міської ради надійшов лист Київської місцевої прокуратури № 2 від 16.08.2018 № 52-5015-16 про здійснення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0005015 від 07.05.2016, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 Кримінального кодексу України, за фактом підроблення невстановленою особою правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.19 т.1).

З листа Київської місцевої прокуратури № 2 від 16.08.2018 № 52-5015- 16 Київська міська рада дізналася про вибуття спірної квартири з володіння без згоди власника.

Рішенням Київської міської ради «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» від 02.12.2010 № 284/5096 затверджено переліки об`єктів права комунальної власності територіальної громади м. Києва згідно з додатками. Вказаним рішенням органу місцевого самоврядування багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_2 включено до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Києва, що розміщені у Дарницькому районі (п. 452 розділу «Житлове господарство» додатку № 2 до вказаного рішення).

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про питання організації управління районами в місті Києві» від 10.12.2010 № 1112 затверджено переліки підприємств, організацій та установ, майно яких передається до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій, згідно з додатками 1 - 10 до цього розпорядження. Пунктом 452 додатку № 2 до вказаного розпорядження майно ЖЕД № 205, у тому числі вищезазначений багатоквартирний будинок, передано до сфери управління Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації.

На виконання вимог розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1017 від 11.09.2014 Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація передала квартиру АДРЕСА_1 Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що складено акт (а.с.149 т.1).

15 січня 2016 року квартира АДРЕСА_1 передана Дарницькій районній в місті Києві державній адміністрації під службове житло для вирішення житлових питань працівників житлового-комунального господарства (а.с.148 т.1).

Розпорядженням Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 03.03.2016 № 130 задоволено прохання комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» та квартиру АДРЕСА_1 включено до числа службової житлової площі (а.с.154 т.1).

Розпорядженням Дарницької РДА в м. Києві від 08.04.2016 № 241 затверджено спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету працівників комунального підприємства про надання вищезазначеної квартири робітнику з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями житлово-експлуатаційної дільниці № 202 ОСОБА_3 та її чоловіку ОСОБА_2 , як службове житло (а.с.152 т.1).

Того ж дня, ОСОБА_6 отримала ордер №011890 на право зайняття службового жилого приміщення (квартири) АДРЕСА_1 , та починаючи з 11.04.2016, разом з сім`єю зареєстрована у вказаній квартирі (а.с.154-155 т.1).

30.06.2016 року комісією ЖЕД-205 КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м.Києва" було складено акт, яким зафіксовано факт неможливості використовувати службову квартиру АДРЕСА_4 ОСОБА_7 для особистого проживання, оскільки їй чиняться перешкоди із сторони ТОВ «Золотий Остап» (а.с.152 т.1).

Як вбачається з матеріалів справи, 18.03.2016 державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Хибою А.В. внесено відомості про реєстрацію права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за громадянкою Угорщини ОСОБА_4 .Підставами для прийняття вказаного рішення, серед інших документів, стали копія свідоцтва про право власності, виданого 07.08.1996 Державною адміністрацією Дарницького району, та інформаційна довідка КВ-2016 № 9002 від 11.03.2016, видана КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна»(а.с.31-38 т.1).

22 квітня 2016 року протоколом № 11 загальних зборів учасників ТзОВ «Золотий Остап», засновниками якого є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , збільшено розмір статутного капіталу ТзОВ «Золотий Остап» до суми 378 000,00 грн. за рахунок внесення ОСОБА_10 майна - квартири АДРЕСА_1 про що того ж дня складено відповідний акт (а.с.39-42 т.1).

22 серпня 2016 року між ТзОВ «Золотий Остап» в особі директора Бреставицької О.О. та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 укладено договір підряду № 1-04/2016 на виготовлення майстер-моделей ювелірних виробів.Належне виконання ТзОВ «Золотий Остап» зобов`язань щодо оплати робіт на суму 758 037,70 грн. забезпечувалося іпотекою квартири АДРЕСА_4 (п. 1.3. Договору) (а.с.43-45 т.1).

У подальшому відбулося звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі п. 5.1-5.4 договору іпотеки (а.с. 48-52 т.1), у зв`язку з чим 10.10.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В. прийнято рішення про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_5 на підставі вимоги про усунення порушень від 06.09.2016 та доказів її отримання ТзОВ «Золотий Остап»(а.с.181-182 т.1).

07 липня 2017 року ФОП ОСОБА_5 з ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (а.с.172-175 т.1).

Згідно інформаційної довідки № 164669708 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, встановлено, що 07.07.2017 15:03:32 ПН КМНО ОСОБА_11 , проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_4 та здійснено запис №36041287, згідно якого власником спірної житлової площі є ОСОБА_1 ( а.с.20 т.1).

У ході судового розгляду судом першої інстанції встановлено, що 20.10.2016 ОСОБА_5 зверталась до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_12 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме спірною квартирою.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.11.2016 року у справі № 753/18978/16-ц позовні вимоги задоволено.Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24.04.2017 заяву відповідачів про перегляд заочного рішення у справі № 753/18978/16-ц задоволено, скасовано заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29.11.2016 року.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києвавід 31.10.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.12.2017 року,у справі № 753/7495/17 позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 про визнанням осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - залишено без задоволення.

Судом у даній справі встановлено, що рішення про державну реєстрацію права власності №28905330 на ОСОБА_10 по квартирі АДРЕСА_4 прийнято 24.03.2016 року о 10:47:25 год. державним реєстратором управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Хибою А.В., однак вказане рішення проведено вже після включення спірної квартири до рахунку службової КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м.Києва», тобто вже на невільну житлову площу в порушення чинного законодавства.

Відповідно до п. 4 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37 до числа службових може бути включено тільки вільне жиле приміщення.

Відповідно до п. 21 Положення на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення.

Згідно з п. 13, 14 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 № 56 (в редакції, чинній на день видачі свідоцтва) приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною виконавчою владою, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Відповідно до п. 16 зазначеного Положення передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Згідно з п. 28 вищевказаного Положення відомості про реєстрацію права власності на житло, копії свідоцтв про право власності на житло та паспорт на квартиру (домоволодіння) передаються один раз в квартал органом приватизації до бюро технічної інвентаризації. Свідоцтво на право власності на квартиру (будинок) підлягає обов`язковій реєстрації в органах технічної інвентаризації.

Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 № 56 «Про затвердження Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб», чинного на дату видачі свідоцтва, визначено перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація об`єктів, серед яких значиться (п. 8 додатку 1 до Правил) свідоцтво про право власності на об`єкти нерухомого майна, що видаються місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування, органами приватизації.

Тобто свідоцтво про право власності на той час було правовстановлюючим документом, який підтверджував виникнення цивільних прав і обов`язків щодо об`єкта нерухомого майна.

Разом з тим, у ході судового розгляду місцевим судом встановлено, що такого свідоцтва ОСОБА_10 не видавалось, у реєстрових книгах Бюро технічної інвентаризації не реєструвалось, спірній квартирі присвоєний інший реєстраційний номер та її приватизація не здійснювалась і відповідне рішення органу приватизації не приймалось.

Відповідно до ст. 4 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, чинного на дату видачі свідоцтва, цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу PCP і Української PCP, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки.

Відповідно до цього цивільні права і обов`язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; з адміністративних актів, у тому числі для державних, кооперативних та інших громадських організацій - з актів планування; в результаті відкриттів, винаходів, раціоналізаторських пропозицій, створення творів науки, літератури і мистецтва; внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав; внаслідок інших дій громадян і організацій; внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання цивільно-правових наслідків.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у ОСОБА_10 не могло виникнути право власності на квартиру, оскільки рішення відповідного органу приватизації відсутнє, відповідне свідоцтво вказаній особі не видавалося, а тому остання не була законним власником спірної квартири. Крім того, рішення про державну реєстрацію права власності №28905330 на ОСОБА_10 по квартирі АДРЕСА_4 прийнято 24.03.2016 року державним реєстратором управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Хибою А.В., ухвалено вже після включення спірної квартири до числа службової КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м.Києва», тобто, в порушення вимог чинного законодавства, вже на зайняту житлову площу, а тому, оскільки оспорюване свідоцтво стало підставою для реєстрації права власності на квартиру, що є комунальною власністю і належить територіальній громаді м. Києва, то воно, на підставі ст. 203, 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним.

Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 1 та 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК).

Згідно положень ч. 1 ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Частиною 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, у відповідності до вимог ст. 330, 388 ЦК України право власності на майно, яке було передане за угодами щодо його відчуження поза межами волі власника не набувається у тому числі і добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується, і не припиняється із втратою ним цього майна.

На наявність права власника на майно не впливає також і та обставина, що воно було предметом угод відчуження, укладених іншими особами, оскільки дійсний власник не був стороною цих угод, а ст. 346 ЦК України не передбачає припинення права власності дійсного власника в зв`язку з реєстрацією договорів купівлі-продажу за іншими особами під час його неодноразового перепродажу, що відбувалося без участі та поза межами волі дійсного власника.

Виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення ч. 1 ст. 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Зазначені правові висновки були зроблені Верховним Судом у справах, що виникли з аналогічних правовідносин, та викладені у постановах від 20.05.2020 у справі № 522/11473/15-ц, від 29.04.2020 у справі № 754/4108/18-ц, від 04.06.2020 у справі № 643/3144/17, від 04.11.2020 у справі № 761/46240/16-ц.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), сформульовано правовий висновок, за змістом якого задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17.12.2014 у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Щодо доводів про неправильний спосіб захисту, то серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК України, ч. 2 ст. 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що місцевий суд, встановивши, що Київською міською радою рішення щодо приватизації чи відчуження спірної квартири не приймалося, тобто спірне майно вибуло із власності Київської міської ради поза її волею та виходячи з положень ст.ст. 387, 388 ЦК України, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для витребування від відповідача спірної квартири на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не зазначив яким чином порушено право саме Київської міської ради, оцінюються колегією критично, оскільки позивач доводив, а місцевий суд встановив саме факт порушення прав територіальної громади м. Києва, інтереси якої в спірних правовідносинах захищає Київська міська рада.

Таким чином доводи, наведені в апеляційній скарзі стосовно відсутності підстав для витребування спірної квартири, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду, тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим в судових засіданнях доказам та обґрунтовано дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апелянта про те, що місцевим судом не залучено до розгляду у справі орган опіки та піклування, оскільки у спірній квартирі зареєстрована неповнолітня дитина, також оцінюються колегією суддів критично, позаяк предметом спору у даній справі є визнання свідоцтва про право власності недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, а не усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом виселення.

Твердження апелянта про те, що справу було неправомірно розглянуто судом без належного повідомлення сторін, оцінюються колегією суддів критично, оскільки з матеріалів справи вбачається, що від відповідачів поверталися до суду конверти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що вважається належним повідомленням про розгляд справи.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Посилання на інші порушення норм процесуального права відхиляються колегією суддів, оскільки не впливають на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оскільки згідно ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 вересня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: