КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2022 року м. Київ

Справа №753/17482/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/6763/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Дарницького районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Гусак О.С., 11 листопада 2021 року у м. Києві, повний текст рішення складений 14 грудня 2021 року, у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В

У серпні 2021 року ПАТ «Київводоканал» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 38031,57 грн, 3 % річних в розмірі 3704,03 грн, інфляційні витрати в розмірі 12237,41 грн та судові витрати в розмірі 2270 грн.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач є власником квартири та отримує комунальні послуги з водопостачання але їх вартість не сплачує. Відповідно до розрахунку проведеного з липня 2014 року по червень 2021 року заборгованість відповідача за спожиті послуги становить 38031,57 грн. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивач, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, має право на компенсацію інфляційних витрат та 3 % річних у заявлених сумах.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 листопада 2021 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27 серпня 2020 року ОСОБА_3 (після зміни прізвища та ім`я ОСОБА_1 ) є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . З моменту коли відповідач стала власником 2/3 квартири вона сплатила більшу суму ніж їй було нараховано. Докази того, що ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала у квартирі до 27 серпня 2020 року та користувалась послугами в матеріалах справи відсутні. Позов подано до ОСОБА_1 , як власника квартири та споживача послуг, а не в порядку ст. ст. 1281, 1282 ЦК України як до спадкоємця попереднього власника. А тому суд вважав вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в цілому.

Не погодився із зазначеним рішенням суду позивач, ними подана апеляційна скарга, в якій вони посилаються на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вказують на те, що відповідач прийнявши у спадщину 2/3 частини квартири, успадкувала також права та обов`язки спадкодавця, незалежно від часу отримання свідоцтва про право на прийняття спадщини. Вказану позицію позивач обґрунтовує посилаючись на правову позицію викладену Верховним Судом у Постанові від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15. Також вказують на те, що в ході розгляду справи відповідач визнала ту обставину, що і раніше разом з дочкою проживала у вказаній квартирі. Тому вважають, що обставини споживання відповідачем наданих позивачем послуг є доведеними. Враховуючи наявність невиконаного грошового зобов`язання наявні і підстави для стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

На підставі вищевикладеного, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній. Просила про скасування рішення суду першої інстанції, ухвалення нового рішення про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Тому на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України, апеляційний суд вважав, що її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що позивач ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» є юридичною особою зареєстрованою з 02 червня 1992 року, основним видом діяльності, якого є забір, очищення та постачання води, каналізація водовідведення й очищення стічних вод /а.с.11-15/.

05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110(4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» в подальшому перейменованим у Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення. Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору, у разі відмови, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг /а.с.7/.

Згідно з довідкою позивача від 29 липня 2021 року № 9384/8/8/02-21 у ОСОБА_3 станом на 21 липня 2021 року обліковується заборгованість за надані послуги з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 . У сумі 3803157 грн, без врахування нарахувань за липень 2021 року /а.с.8/.

З розрахунку складеного позивачем вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , розрахована заборгованість з послуг водопостачання та водовідведення за період з 01 липня 2014 року по 30 червня 2021 року, у розмірі 38031,57 грн, також на суму заборгованості нараховані 3% річних на суму 3704,03 грн та інфляційні втрати на суму 12237,14 грн /а.с.9-10/.

За відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва ОСОБА_3 зареєстрованою у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 не значиться /а.с.23/.

З свідоцтва про право на спадщину за законом виданим приватним нотаріусом КМНО Шустенко Л.С. 27 серпня 2020 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , є спадкоємцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та набула в порядку спадкування право власності на 2/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.60/.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 змінила прізвище та ім`я на ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_2 , виданого Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 17 серпня 2021 року /а.с.49/. Матеріали справи також містять копію картки платника податків видану на ім`я ОСОБА_3 про присвоєння їй РНОКПП НОМЕР_1 та копію паспорту громадянина України виданого 20 вересня 2021 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 /а.с.47,48/.

В ході розгляду справи судом першої інстанції відповідачем у відзиві на позов здійснено заяву про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності /а.с.34-45/.

Правовідносини пов`язані зі стягненням заборгованості з житлово-комунальних послуг, а також стягнення заборгованості з спадкоємців врегульовані нормами ЦК України. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» ( далі Закон ).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

В порядку п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення відносяться до комунальних послуг.

Виходячи з визначення наданим у п.п.2,6,13 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) може бути індивідуальний або колективний. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Частиною 3 цієї статті також визначено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 12 цього Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

В порядку ч.2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідносини щодо права власності і переходу права власності в порядку спадкування регулюються нормами ЦК України

Відповідно до ч.4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положеннями ст. 1282 ЦК України визначений порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців.

Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно із ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

В порядку ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України).

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В порядку визначеному ч.ч.2-5 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).

В порядку ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

У Постанові від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц Верховним Судом вказано на те, що прийнявши спадщину відповідач набув право на квартиру, успадкувавши також права та обов'язки спадкодавця. Тому незалежно від того чи отримав відповідач свідоцтво про право на спадщину, чи здійснив реєстрацію права власника на успадковане нерухоме майно, він має належним чином утримувати майно, що належить йому.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правову позицію, згідно з якою суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51)).

З наведених обставин справи вбачається, що позивачем надаються послуги з постачання води та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 .

У межах даного предмета спору доказуванню підлягали обставини, пов`язані з встановленням обставин наявності: договірних правовідносин між сторонами у справі; права у позивача і зобов`язань відповідача у справі щодо сплати заборгованості за спожиті послуги за період з липня 2014 року по червень 2021 року у заявленому позивачем розмірі.

За даними наявними в матеріалах справи відповідач набула право власності на 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 в прядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підтвердження чого 27 серпня 2020 року приватним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

Виходячи з положень ст.ст. 1268,1297 ЦК України, отримання свідоцтва про право на спадщину та проведення його державної реєстрації спадкоємцем, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, є обов`язком спадкоємця. Однак, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Суд першої інстанції вказав на те, що відповідач є власником квартири з 27 серпня 2020 року, однак вказана дата є датою видачі свідоцтва про право на спадщину, часом відкриття спадщини є дата смерті спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_2 , і відповідно з цієї дати відповідач вважається спадкоємцем цього майна. Відповідач за даною адресою зареєстрованою не значиться, проте нею у відзиві на позовну заяву визнаються обставини фактичного проживання в ній та користування послугами з водопостачання та водовідведення.

З розрахунку наданого позивачем вбачається, що в період з грудня 2019 року по червень 2021 року було здійснено нарахування за постачання холодної води на загальну суму 2493,48 грн, а за водовідведення холодної води на загальну суму 2205,79 грн, за водовідведення гарячої води на загальну суму 1981,12 грн. Тобто загальна сума нарахувань за надані послуги становить 6680,39 грн. У цей період сплачено було 4914,32 грн на оплату всієї сукупності послуг. Різниця у вказаних сумах становить 1766,07 грн і ця сума є заборгованістю відповідача перед позивачем.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність заборгованості у вказаний період і навіть наявності переплати відповідача не відповідає дійним обставинам справи.

Вказане вище свідчить про те, що має місце невиконане відповідачем грошове зобов`язання на яке поширюються положенняч.2 ст.625 ЦК України.

У розрахунку наданому позивачем наведений розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних по щомісячним платежам, який перевірений апеляційним судом і є вірним, а отже за вказаний період стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума інфляційних втрат та 3 % річних в розмірі 1965,86 грн.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з липня 2014 року по листопад 2019 року. суду слід виходити з того, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі смертю боржника боргові зобов'язання включаються до складу спадщини, так як передбачають правонаступництво. Таким чином, правовідносини, що виникли між позивачем та боржником (який помер), після його смерті, та які стосуються стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між позивачем та спадкоємцем боржника, однак вирішуються вони у порядку і строки встановлені законом.

В порядку ч.2,3 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Як вже вказано вище, часом відкриття спадщини є дата смерті спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_2 , датою видачі свідоцтва про спадкування за законом є 27 серпня 2020 року. Позивач звернувся до суду з позовом в серпні 2021 року, тобто з пропуском встановленого ч.2 ст.1281 ЦК України строку. Разом з тим, матеріали справи не мітять даних про те, що відповідач як спадкоємець, повідомила позивача про смерть спадкодавця, який був споживачем наданих позивачем послуг, а також коли позивач повинен був або міг дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину до звернення до суду з вказаним позовом.

Відповідач, як спадкоємець у зобов`язані зобов`язана задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач у справі набула право власності в порядку спадкування на 2/3 частин квартири. Інша 1/3 частина за твердженням відповідача викладеним у відзиві на позов належить її повнолітній дочці, яка також за твердженням відповідача проживає у цій квартирі, її прізвище, ім`я та по-батькові не зазначається і в матеріалах справи відсутні дані про іншого співвласника, позовні вимоги до іншого співвласника квартири не пред`явлені. У зв`язку з цим, відповідач має зобов`язання перед позивачем, але у розмірі 2/3 частини від суми заборгованості.

За вказаний період згідно з розрахунком було нараховано за спожиті комунальні послуги - 36265,5 грн, сплачено - 4483,63 грн, загальна сума богу становить - 31781,87 грн, а 2/3 частини становлять - 21187,91 грн.

Відповідачем у відзиві на позов вказано на пропуск позивачем строку позовної даності щодо вимог про стягнення заборгованості за 2014-2018 роки, так як позовна заява була подана лише в серпні 2021 року.

Позивачем не було заявлено про поновлення строку позовної давності, не були вказані поважні причини його пропуску, остання сплата за спожиті послуги попереднього власника була проведена в червні 2018 року. Вказані обставини свідчать про відсутність переривання строку позовної давності для відповідача у справі та наявність підстав для застосування наслідків строку позовної даності у вигляді відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення суми заборгованості за період з липня 2014 року по липень 2018 року включно. А отже стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2/3 частини від суми заборгованості спадкодавця, що виникла за період з серпня 2018 року по листопад 2019 року. Загальна сума заборгованості за цей період становить 17284,89 грн, а 2/3 частини від цієї суми становить 11523,26 грн. Очевидним є, що вказана сума не перевищує вартість спадкового майна.

Враховуючи, що дане грошове зобов`язання виникло у відповідача з моменту пред`явлення до нього вимоги, підстав для стягнення інфляційний втрат та 3% річних за період з серпня 2018 року по червень 2021 року колегія суддів не вбачає, за інший період позивачем вимоги не були заявлені.

Таким чином апеляційний суд вважає доведеним належними та допустимими доказами та поданої в межах строку позовної давності вимоги про стягнення заборгованості за отримані житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення споживачами квартири АДРЕСА_2 , з серпня 2018 року по червень 2021 року, однак стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума, що відповідає її частці у справі власності, з врахуванням інфляційних втрат на 3 % річних за період з грудня 2019 року по червень 2021 року, що становить суму 15255,19 грн (11523,26+1766,06+1965,86=15255,19).

Наведене вище залишилось поза увагою суду першої інстанції, у зв`язку з чим має місце неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та невірне застосування норм процесуального права та норм матеріального права. Посилання суду першої інстанції на те, що позов подано до ОСОБА_1 , як власника квартири та споживача послуг, а не в порядку ст. ст. 1281, 1282 ЦК України як до спадкоємця попереднього власника не можна визнати обґрунтованим. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц вказала на те, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. А отже відсутність посилання у позові на положення ст. ст. 1281, 1282 ЦК України не є достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача знайшли своє підтвердження частково, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення заявлених позовних вимог частково.

Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги та позовної заяви підлягають до задоволення частково, то і понесені позивачем судові витрати підлягають до компенсації частково, пропорційно до задоволених позовних вимог, відповідно до ч.1 ст 141 ЦПК України.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позов підлягає до задоволення частково і відсоток задоволених позовних вимог складає 28 %. Позивачем було сплачено судовий збір при зверненні до суду з позовом 2270 грн та за подання апеляційної скарги - 3405 грн /а.с.6,90/. А отже компенсації позивачеві підлягає сума понесених витрат по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 1589 грн.

Позивачем не було заявлено і не було надано даних про понесення інших витрат, а тому вказане питання судом не розглядається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 листопада 2021 року - скасувати та постановити нове судове рішення.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 15255,19 грн та судові витрати в розміріц 1589 грн, а всього 16844 (шістнадцять тисяч вісімсот сорок чотири) гривні 19 копійок.

Позивач: Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», , місцезнаходження: 01015 м. Київ, вул. Лейпцизька,1-а

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук