Провадження № 2/742/949/22
Єдиний унікальний № 742/1957/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді Короткої А.О.,

при секретарі судового засідання Богуш Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, що є їхньою спільною сумісною власністю, в якому просив виділити сторонам по Ѕ частині квартири АДРЕСА_1 вартістю 219705,00 грн та по Ѕ частині від загальної суми грошових коштів в банку «Приватбанк» в розмірі 250000,00 грн, тобто на загальну суму по 234852,50 грн кожному, а також просив стягнути судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 04.10.2013 року сторони перебували в юридичному шлюбі, який 05.03.2020 року був розірваний.

За час спільного проживання в шлюбі подружжям було набуте нерухоме майно, зокрема квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та грошові кошти, які знаходяться в банку «Приватбанк» на загальну суму 250000,00 грн.

Зважаючи на те, що на сьогоднішній день сторони не дійшли згоди про поділ майна подружжя, то позивач змушений був звернутися до суду з відповідним позовом, так як у позасудовому порядку вирішити цей спір неможливо.

Суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

У судове засідання позивач не з`явився, проте завчасно подав до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.п.15).

Відповідачка та її представник адвокат Аніщенко О.Г. не з`явилися до суду також, проте останній подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав лише частково: не заперечував проти визнання за сторонами права власності на Ѕ частину нині спірної квартири за кожним, але не визнав вимоги про поділ грошових коштів за банківським вкладом в банку «Приватбанк» на суму 250000,00 грн, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження відкриття рахунку за банківським вкладом та наявності існування такого вкладу на зазначену суму, а також просив провести розгляд справи за відсутності сторони відповідача (а.п.19).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Тож дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з того, що згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд оцінює правовідносини, факти та обставини, які вже відбулися в минулому та надає їм правову оцінку в процесі судового розгляду конкретної справи, який обмежується предметом і підставами позову.

Так, достовірно встановленим у судовому засіданні фактом є те, що сторони перебували у юридичному шлюбі у період з 04.10.2013 року по 05.03.2020 року, що також підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.п.6).

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 31.10.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №1742 та посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Могиленко Л.М., ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 придбала у власність квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка складається з двох кімнат, загальною площею 52 м?, ринкова вартість якої становить 219705,00 грн (а.п.7-9).

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд застосовує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до ч.4 якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом.

Частинами 1 та 3 ст.355 ЦК України визначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Разом з тим, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (статті 60, 61 Сімейного кодексу України).

Правова конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (стаття 368 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ч.4 ст.71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Згідно з ч.5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до змісту постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.69-72 СК та ст.372 ЦК.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення ч.4, 5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Правовий аналіз ст.60, 63, 69, 71 СК України та ст.328, 331, 368, 372 ЦК України дає підстави для висновку про те, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка складається з двох кімнат, загальною площею 52 м?, ринкова вартість якої складає 219705,00 грн, що була придбана ОСОБА_2 31.10.2015 року, тобто у період шлюбу, беззаперечно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і визначення у такій частки кожного з них по Ѕ частині є цілком можливим, що також було визнано і стороною відповідачки, яка погодилась з цим поділом квартири, придбання якої у період шлюбу між сторонами у даній справі документально підтверджено належними та допустимими доказами, тому в цій частині позовні вимоги беззаперечно підлягають до задоволення.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач також просив розділити між сторонами грошові кошти у розмірі 250000,00 грн, які нібито знаходяться на рахунку в банку «Приватбанк» та були накопичені подружжям за період шлюбу, проте ОСОБА_1 не надав суду жодного доказу на підтвердження існування такого рахунку та розміру суми вкладу, як про це вірно було зазначено стороною відповідачки.

Отже, дослідивши належні та допустимі докази у даному провадженні, приймаючи до уваги всі фактичні обставини справи, суд приходить до єдино можливого висновку про наявність підстав лише для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , тобто в частині поділу між сторонами у рівних частках нині спірної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка складається з двох кімнат, загальною площею 52 м?.

Окрім цього, позивач також просив стягнути з відповідачки судові витрати, проте, приймаючи до уваги той факт, що ОСОБА_1 є учасником (категорія 2) ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (а.п.3) та відповідно до п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справ в усіх судових інстанціях, у зв`язку з чим при зверненні до суду з позовом судовий збір він не сплачував, то пропорційно до задоволеної частини позовних вимог витрати зі сплати судового збору у розмірі Ѕ частини від 1% від ціни позову (109852,50 грн), але який не може бути меншим 992,40 грн, слід стягнути з відповідачки на користь держави відповідно до ст.141 ЦПК України.

На підставі наведеного та ст. 8, 41, 124, 129 Конституції України, ст.15, 319, 321, 325, 328, 331, 365, 368, 372 ЦК України, ст.57, 60, 61, 63, 69, 70, 71, 72 СК України, керуючись ст.2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 354 ЦПК, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації та адреса проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_4 ) про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Виділити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 17.10.2022 року.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Анна КОРОТКА