КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/8082/2022 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Заришняк Г.М., Таргоній Д.О.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2022 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних,-

в с т а н о в и в:

В липні 2021 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних. Зазначило, що 13 серпня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту № 40.29-34/367. 10 вересня 2019 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». 15 жовтня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та АТ «Укрсоцбанк» був підписаний передавальний акт, згідно до якого правонаступником усіх активів та зобов`язань АТ «Укрсоцбанк» стало АТ «Альфа-Банк». Оскільки ОСОБА_1 довгий час не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» зверталося до суду з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 грудня 2008 року в справі № 2-5939/08 за позовом Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості задоволено та стягнуто борг в сумі 198 437,49 грн., сплачене державне мито в сумі 1700,00 грн. та судовий збір в сумі 30,00 грн. До цього часу рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 грудня 2008 року залишається не виконаним, а тому АТ «Альфа-Банк» просило стягнути з ОСОБА_2 інфляційні втрати та три проценти річних за несвоєчасне повернення боргу за період з 26 травня 2018 року по 26 травня 2021 року у розмірі 62 252,06 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2022 року позов АТ «Альфа-Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість в період з 26 травня 2018 року по 26 травня 2021 року у розмірі 62252,06 грн. та понесені по справі судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2270,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк». Посилається на порушення норм матеріального і процесуального права. Вважає, суд першої інстанції неправильно застосував положення ст. ст. 257, 267 ЦК України та безпідставно відмовив у задоволенні її заяви про застосування позовної давності. Суд не надав належної оцінки її доводам, що банк неодноразово звертався до суду із заявами про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 грудня 2008 року по справі № 2-5939/08 у задоволенні яких судом було відмовлено. АТ «Альфа-Банк» втратило право вимагати сплати боргу за вказаним рішенням суду у зв`язку з неможливістю виконання виконавчого документа. Суд також не надав належної оцінки тому, що державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві виніс постанову про звільнення арешту з її майна у зв`язку з реалізацією на прилюдних торгах транспортних засобів, що належали їй на праві власності. Отже, банк отримав кошти від реалізації її майна, але проводив розрахунок трьох процентів річних та інфляційної складової, виходячи із повної суми заборгованості, яка визначена у рішенні суду - 200 167,49 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 13 серпня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту № 40.29-34/367.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 грудня 2008 року по справі № 2-5939/08 за позовом Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» з ОСОБА_2 стягнута заборгованості по кредиту в сумі - 198 437,49 грн., сплачене державне мито в сумі - 1 700,00 грн. та судовий збір в сумі 30,00 грн.

10 вересня 2019 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». 15 жовтня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та АТ «Укрсоцбанк» був підписаний передавальний акт, згідно до якого правонаступником усіх активів та зобов`язань АТ «Укрсоцбанк» стало АТ «Альфа-Банк».

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконала рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 08 грудня 2008 року, АТ «Альфа-Банк» просило стягнути з відповідачки інфляційні втрати та три проценти річних за несвоєчасне повернення боргу, що за наданим ним розрахунком за період з 26 травня 2018 року по 26 травня 2021 року становить 62 252,06 грн.

Задовольняючи позов АТ «Альфа-Банк», суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи не отримано доказів виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору від 13 серпня 2006 року.

Колегія суддів не може погодитися з таким рішенням, оскільки суд першої інстанції, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи і допустив порушення норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України сума трьох процентів річних та інфляційної складової підлягає нарахуванню, виходячи із суми простроченої заборгованості, наявної на момент нарахування.

Звертаючись до суду із вимогами про стягнення з ОСОБА_3 сум трьох процентів річних та інфляційної складової боргу, АТ «Альфа-Банк» виходило із загальної суми заборгованості, яка визначена у рішенні Голосіївського районного суду м. Києва від 08 грудня 2008 року по справі № 2-5939/08 за позовом Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості - 200 167,49 грн. Водночас, як вбачається зі змісту вказаного рішення суду, зазначена сума складається із суми заборгованості за кредитним договором, а також судових витрат, на які не можуть бути нараховані три проценти річних та інфляційної складової.

Також з наданихОСОБА_2 суду першої інстанції документів вбачається, що на підставі вказаного рішення суду 28 травня 2009 року був виданий виконавчий лист про, який пред`явлений до виконання до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві.

В рамках виконавчого провадження державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві був реалізований транспортний засіб, який належав ОСОБА_2 10 грудня 2010 року державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві виніс постанову про звільнення арешту з майна ОСОБА_2 у зв`язку з реалізацією на прилюдних торгах транспортного засобу.

АТ «Альфа-Банк» не спростувало вказаних обставин, а також не надало суду будь-яких доказів на підтвердження розміру заборгованості, яка була погашена за рахунок реалізованого транспортного засобу, що не дозволяє визначитися суду із наявністю підстав для стягнення із відповідачки на користь АТ «Альфа-Банк» трьох процентів річних та інфляційної складової відповідно до ст. 625 ЦК України у заявленому розмірі, а також із розміром заборгованості, на яку могли б бути нараховані вказані суми. Натомість представник АТ «Альфа-Банк» подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням викладеного, у суду першої інстанції були відсутні підстави для прийняття до уваги наданого АТ «Альфа-Банк» розрахунку та задоволення позовних вимог АТ «Альфа-Банк» про стягнення з ОСОБА_2 інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відтак, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3405,00 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2022 року та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в позові Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 3405,00 грн. судового збору.

Дані учасників справи:

Акціонерне товариство «Альфа -Банк», , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Заришняк Г.М..

Таргоній Д.О.