Єд.унік. № 243/9166/21
Провадження № 2/243/186/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2022 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Старовецького В.І.

за участю секретаря судового засідання Петруся Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції по за межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу №29-к про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року, за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Пікуліна Романа Миколайовича діючого в інтересах ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області про зобов`язанняздійснити нарахування та виплатити суми недоотриманих страхових виплат,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява адвоката Пікуліна Романа Миколайовича діючого в інтересах ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання права власності на соціальні виплати в порядку спадкування, які обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 , який за життя перебував на обліку в Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі - Фонд) з вересня 2014 року, де отримував страхові виплати. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на майно, а саме на недоотримані за життя спадкодавцем соціальні виплати, які були не виплачені померлому відповідачем у зв`язку із його смертю, а саме за період з 01.12.2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщину, після померлого прийняв його син, шляхом звернення 26 грудня 2019 року до нотаріуса Першої бахмутської державної нотаріальної контори. З метою оформлення свідоцтва про спадщину, нотаріус звернувся до відповідача, який йому повідомив про те, що ОСОБА_2 отримував страхові виплати в повному обсязі за весь період перебування на обліку у Бахмутському міському відділенні, в тому числі заборгованість за період з червня 2014 року по серпень 2014 року та доплата по перерахунку з 01.03.2014 року. З грудня 2016 року потерпілому щомісячні страхові виплати відповідачем були припинені на підставі рішення комісії з питань призначення( відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які мешкають на території Бахмутської міської ради не підтверджено факт проживання.

У подальшому ОСОБА_2 як внутрішньо переміщена особа до відділення Фонду не звертався, у зв`язку з чим нарахування страхових виплат не здійснювалось, тому недоотримані виплати відсутні. З огляду на викладене просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо припинення соціальних страхових (регресних) виплат ОСОБА_2 , визнати за ОСОБА_1 право власності на недоотримані соціальні страхові (регресні) виплати ОСОБА_2 , стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 недоотримані соціальні страхові (регресні) виплати ОСОБА_2 за період з 01.12.2016 року по 20.08.2019 року.

В подальшому представник позивача змінив свої позовні вимоги шляхом відмови від раніше вказаних позовних вимог та просив зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , не виплачені належні ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , страхові виплати за період 01.12.2016 року по 20.08.2019 року.

Позивач вважає дії відповідача щодо припинення нарахування виплат його батьку незаконними.

З огляду на викладене, з урахуванням уточнених позивачем позовних вимог від 01 листопада 2021 року, позивач просив суд зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , не виплачені належні ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , страхові виплати за період 01.12.2016 року по 20.08.2019 року.

Відповідачем Управлінням виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області до суду було надано відзив, в якому останній зазначив, що ОСОБА_1 є сином померлого ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 за статистичними даними інформаційно-аналітичної системи Фонду за життя перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Микитівському районі в м.Горлівка Донецької області, де органи державної влади здійснювали свої повноваження в повному обсязі до набуття чинності розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 07.11.2014 №1085-р (із змінами). ОСОБА_2 за життя як внутрішньо переміщена особа перебував та отримував щомісячні страхові виплати з 01 вересня 2014 року по 30 листопада 2016 року у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Артемівськ (з грудня 2016 року Бахмутське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області). Нарахування виплат ОСОБА_2 було припинено з 01 грудня 2016 року у зв`язку із зміною місця проживання за заявою потерпілого (постанова відділення від 22.12.2016 №0503/4440/4440/21). За життя ОСОБА_2 з невідомих причин з 01 грудня 2016 року по 20 серпня 2019 року (по день смерті) не звертався до будь-якого відділення органу Фонду із заявою за продовженням щомісячних страхових виплат у встановленому порядку (з відповідним переліком документів), тому страхові виплати йому в період з 01 грудня 2016 року по 20 серпня 2019 року не нараховувались. ОСОБА_1 (син потерпілого) не надав суду доказів звернення ОСОБА_2 до Фонду України із відповідною заявою, як внутрішньо переміщеної особи, так і з вимогою про виплату їй страхових виплат, що свідчить про відсутність спору між сторонами. ОСОБА_2 за життя не оскаржив припинення йому виплати страхових виплат у зв`язку із зміною місця проживання по заяві потерпілого (постанова відділення від 22.12.2016 №0503/4440/4440/21). Вказує на те, що ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про смерть від 18 березня 2021 року серія НОМЕР_1 помер у м. Горлівка Донецької області, тобто в період з 01 грудня 2016 року по 20 серпня 2019 року ОСОБА_2 не переміщався на контрольовану українською владою територію України. Зазначає, що страхові виплати ОСОБА_2 в період з 01 грудня 2016 року по 20 серпня 2019 року не нараховувались, а тому вони не можуть входити до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 . Відповідно до вимог цивільного законодавства до складу спадкового майна входить лише призначена сума страхового відшкодування, а право на її призначення та виплату згідно із статтею 1219 ЦК України до складу спадщини не входить. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто більше ніж через три роки від дати (01 грудня 2016) прийняття Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області рішення про припинення виплати щомісячної грошової суми у разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, а отже, ОСОБА_1 (син потерпілого) як спадкоємець не має права на те, що за життя спадкодавця ( ОСОБА_2 ) йому не нараховано і спадкодавець дій відповідача із не нарахування вказаних страхових виплат не оскаржував. Оскільки право на призначення та виплату щомісячної страхової суми у випадку трудового каліцтва згідно із статтею 1219 ЦК України до складу спадщини не входить, тому вимоги спадкоємця ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Управління виконавчої дирекції Фонду з ненарахування та невиплати страхових виплат спадкодавцю ОСОБА_2 , за період із 01 грудня 2016 року по 20 серпня 2019 року (день смерті) є безпідставними. Таким чином, вимоги позивача ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими, оскільки ОСОБА_2 за життя не здійснювалося нарахування страхових виплат, починаючи з 01 грудня 2016 року по 20 серпня 2019 року (день смерті), а отже, ОСОБА_1 не набув право на отримання ненарахованих, та невиплачених страхових виплат. Вважає, що дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області є правомірними та такими, що відповідають діючому законодавству України. Просив у повному обсязі відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилися, надали суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити та слухати справу без їхньої участі.

Представник відповідача Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області в судове засідання не зявився, із заявами про відкладення розгляду справи до суду не звертався, надавав до суду відзив в якому заперечував проти задоволення позовних вимог позивача. Секретарем судового засідання неодноразово на адресу відповідача надсилалися повідомлення про виклик до суду, але відповідач на зазначені виклики не реагував, а надсилав відзиви по справі, крім цього відповідача було повідомлено про розгляд справи, в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З огляду на викладене, оскільки представник відповідача, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце судового засідання не з`явився у судове засідання без повідомлення причин неявки, подав відзив в якому заперечував проти адоволення позовних вимог позивача, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 20 вересня 2019 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Горлівка, Донецької області помер ОСОБА_2 .

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 62345319 від 05 листопада 2020 року було зареєстровано спадкову справу після смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до листа Бахмутського міського відділення ФССУ в Донецькій області, наданого на запит нотаріуса Першої бахмутської державної нотаріального контори від 22.03.2021 року, вбачається, що ОСОБА_2 перебував на обліку у Бахмутському міському відділенні, в тому числі заборгованість за період з вересня 2014 року по листопад 2016 року, як внутрішньо переміщена особа з Горлівського міського відділення у Микитівському районі. ОСОБА_2 отримував страхові виплати в повному обсязі за весь період перебування на обліку у Бахмутському міському відділенні, в тому числі заборгованість за період з червня 2014 року по серпень 2014 року та доплата по перерахунку з 01.03.2014 року. З грудня 2016 року потерпілому щомісячні страхові виплати відповідачем були припинені на підставі рішення комісії з питань призначення( відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які мешкають на території Бахмутської міської ради не підтверджено факт проживання. ОСОБА_2 за життя як внутрішньо переміщена особа до відділення Фонду не звертався, у зв`язку з чим нарахування страхових виплат не здійснювалось, тому недоотримані виплати відсутні.

Відповідно до відповіді Бахмутського міського відділення ФССУ в Донецькій області, наданого на адвокатський запит, вбачається, що ОСОБА_2 отримував страхові виплати в повному обсязі за весь період перебування на обліку у Бахмутському міському відділенні, в тому числі заборгованість за період з червня 2014 року по серпень 2014 року та доплата по перерахунку з 01.03.2014 року. З грудня 2016 року потерпілому щомісячні страхові виплати відповідачем були припинені на підставі рішення комісії з питань призначення( відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які мешкають на території Бахмутської міської ради не підтверджено факт проживання. У період з 01.12.2016 року до 20.08.2019 року ОСОБА_2 за життя як внутрішньо переміщена особа до відділення Фонду не звертався, у зв`язку з чим нарахування страхових виплат не здійснювалось, тому недоотримані виплати відсутні.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).

Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).

Тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить, що:

1) цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;

2) право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, зазвичай, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;

3) право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Те саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно розмежовувати випадки при застосуванні статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.

Правове підґрунтя, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, відповідно до Конституції України та законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на момент виникнення спірних правовідносин визначав Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV), який з 01 січня 2015 року діє у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VII та має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України № 1105-ХІV (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку ФСС НВ зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Відповідно до статті 28 зазначеного Закону № 1105-XIV грошові суми, які відповідно до статті 21 цього Закону ФСС НВ виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, є страховими виплатами. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності.

Статтею 40 вказаного Закону (у редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) вказано, що «підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України».

Тому припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження спадкодавцем дій ФССУ не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання цих страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні статті 1227 ЦК України, ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.

Аналогічного висновку дійшла об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20).

Як видно із Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 62345319 від 05 листопада 2020 року було зареєстровано спадкову справу після смерті ОСОБА_2 , але згідно пояснень позивача, нотаріусом не було видано спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину на неотримані за життя страхові виплати його батьком ОСОБА_2 . Відсутність Свідоцтва про право на спадщину за законом, на недоотримані спадкодавцем за життя страхових виплат, безпосередньо пов`язана з не наданням відповідачем даних про наявність нарахованих за життя ОСОБА_2 страхових виплат.

Згідно з частиною першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 306/2659/16-ц частиною першою статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, право на такі страхові виплати у спадкодавця зберігається і відповідно до статті 1227 ЦК України, ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець ОСОБА_1 відповідно має право на отримання страхових виплат у порядку спадкування за законом.

Аналіз зазначених вище норм права дає підстави для висновку, що ненадання особі, яка не є внутрішньо переміщеною особою, довідки про взяття її на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, та не звернення цієї особи до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території з заявою про нарахування виплат, так і скасування довідки внутрішньо переміщеної особи, не є підставою для невиплати страхових платежів, оскільки таке права закріплене за особою положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (з 01 січня 2015 року в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІ), і може бути обмежене лише введенням воєнного чи надзвичайного стану на окремій території чи на всій території України.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 12 травня 2021 року в справі № 243/9109/19, постанові від 19 травня 2019 року в справі № 243/8684/19-ц.

Враховуючи зазначені вище положення законів суд вважає, що оскільки потерпілому ОСОБА_2 страхові виплати були призначені пожиттєво, тому останній мав право на нарахування та виплату страхових виплат незалежно від звернення до робочих груп Фонду про продовження виплат. ОСОБА_2 за життя право на отримання страхових виплат не втратив, тому позивач як спадкоємець відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом.

З огляду на викладене, суд вважає, що позов адвоката Пікуліна Р.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 слід задовольнити, зобов`язавши відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу грошових коштів, які входять до складу спадщини у вигляді страхових (соціальних) виплат, на одержання яких батько ОСОБА_1 мав право за період з 01.12.2016 року по 20.08.2019 року.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 908 грн. 00 коп.

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті ним судового збору, у розмірі 908,00 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 81, 89, 259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги адвоката Пікуліна Романа Миколайовича діючого в інтересах ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області про зобов`язанняздійснити нарахування та виплатити суми недоотриманих страхових виплат задовольнити.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області здійснити нарахування та виплату спадкоємцю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 сум страхових виплат за період з 01 грудня 2016 року по 20 серпня 2019 року, належних спадкодавцю ОСОБА_2 .

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області, , розташованого за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи, буд. 5, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення набуває законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя Слов`янського міськрайонного суду В.І.Старовецький