Справа №351/1196/22
Номер провадження №2/351/547/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Собка В.М. ,

за участі секретаря - Яворницької А.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до Снятинської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до Снятинської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку, який мотивувала тим, що її чоловікові ОСОБА_2 , із яким вона з 15 лютого 1969 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, на праві власності належала земельна ділянка площею 0,44 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території с. Підвисоке Снятинської ТГ Коломийського р-ну Івано-Франківської обл.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої зокрема входила зазначеної вище земельна ділянка, єдиним спадкоємцем на яку за законом є позивачка по справі ОСОБА_1 .

Позивачка зазначає, що вона звернулася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріус відмовив їй у видачі такого свідоцтва, у зв`язку із тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , був виданий 12.04.2001 вже після його смерті.

Позивачка зазначає, що на даний час не має можливості нотаріально оформити право на спадщину на землю, а тому звернулася у суд із даним позовом, яким просила суд визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,44 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території с. Підвисоке Коломийського району Івано-Франківської області, яка належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Державного акту на право власності на землю серії IV-ІФ №016173, виданого 12 квітня 2001 року, зареєстрованого за №173 у порядку спадкування за законом.

Представник позивачки, адвокат Кошман І.В. подала до суду заяву, якою позовні вимоги своєї довірительки підтримала у повному обсязі, просила їх задоволити, справу просила розглядати без участі позивачки та її представника.

Заступник міського голови Снятинської міської ради В.Анатійчук подав до суду заяву, у якій зазначив, що Снятинська міська рада у вирішенні даного спору покладається на розсуд суду, справу просив розглядати без участі представника міської ради.

Дослідивши матеріали справи, зокрема: Державний акт на право власності на землю серії IV-ІФ №016173, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №173, виданий ОСОБА_2 12 квітня 2001 року; Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , у кому зазначено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про смерть №3 від 15.01.1998; Витяг з ДРАЦС про державну реєстрацію шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (прізвище після реєстрації шлюбу « ОСОБА_4 »), актовий запис №6 від 15.02.1969; Довідку Першої Снятинської РДНК №788/02-14 від 03.08.2022 про заведення спадкової справи №222/2022 після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; Постанову Першої Снятинської РДНК №789/02-31 від 03.08.2022 про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії після смерті ОСОБА_2 , у зв`язку із тим, що державний акт на право власності на землю виданий спадкодавцю після його смерті, суд приходить до переконання, що зазначені докази повністю доводять підставність та обґрунтованість позовних вимог, а тому суд приходить вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст. 77-78 ЦПК України.

Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки у даному випадку питання про право позивача на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачами у порядку спадкування.

Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Із ч.1 ст. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а з ч.3 ст.1268 ЦК України слідує, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно пунктів 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до п «г» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз`яснення ст.ст. 17, 18 ЗУ "Про власність" вбачається, що відповідно до ст. 55 Закону "Про власність" громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги відсутність заперечень проти позову у відповідача, суд оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності приходить до висновку про те, що є підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,44 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території с. Підвисоке Коломийського району Івано-Франківської області, яка належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Державного акту на право власності на землю серії IV-ІФ №016173, виданого 12 квітня 2001 року, зареєстрованого за №173 у порядку спадкування за законом.

На підставі наведеного, відповідно до п «г» ч.1 ст.81 ЗК України та ст. ст. 328, 392, 1216, 1218, 1225, 1261, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 49, 77-78, 81, 82, 200, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,44 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території с. Підвисоке Коломийського району Івано-Франківської області, яка належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Державного акту на право власності на землю серії IV-ІФ №016173, виданого 12 квітня 2001 року, зареєстрованого за №173 у порядку спадкування за законом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Василь СОБКО