Постанова

Іменем України

26 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 447/1763/20

провадження № 61-20503св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - приватна агрофірма ім. Івана Франка,

відповідачі: ОСОБА_1 , державний реєстратор виконавчого комітету Новороздільської міської ради Яценко Ярина Володимирівна,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу приватної агрофірми ім. Івана Франка, підписану адвокатом Якубівським Ігорем Євгеновичем, на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 09 лютого 2021 року в складі судді Бачуна О. І. та постанову Львівського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року в складі колегії суддів Мельничук О. Я., Ванівського О. М., Цяцяка Р. П.,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року позивач приватна агрофірма ім. Івана Франка звернувся з позовом до ОСОБА_1 , державного реєстратора виконавчого комітету Новороздільської міської ради Яценко Я. В. про скасування рішень державного реєстратора та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позов мотивував тим, що є правонаступником колишнього колгоспу ім. Івана Франка с. Берездівці. До 2011 року позивач проводив виділення майнових паїв колишнім членам колгоспу, до числа яких входили ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яким рішеннями зборів уповноважених власників майнових паїв від 30 червня 2011 року виділено зерносклад (збудований у 1988 році), зерносклад - насіннєве сховище (збудований у 1989 році), навіс зерноскладу (збудований у 1997 році), та прохідну (збудовану в 1993 році). Вказував, що керівником агрофірми були підписані акти прийому-передачі вказаного майна ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , однак зазначені особи так і не зареєстрували за собою право власності на майно, що свідчить про непогашення свідоцтв про право на майновий пай, в зв`язку з чим позивач уважав, що воно залишилось у пайовому фонді приватної агрофірми ім. Івана Франка та перебуває на її балансі.

У подальшому позивачу стало відомо, що 07 липня 2017 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на майно, належне до пайового фонду агрофірми, а саме: зерносклад по АДРЕСА_1 , навіс зерноскладу по АДРЕСА_2 , вагу по АДРЕСА_3 та прохідну по АДРЕСА_4 . При цьому підставою для такої державної реєстрації зазначено акт приймання-передачі пайового майна від 03 грудня 2015 року, підписаний ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , а також свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП серії ЛВ № 138024, видане 03 грудня 2015 року. Вказувала, що акт приймання-передачі підписано не уповноваженою особою ( ОСОБА_4 ), у той час як керівником агрофірми та, відповідно, особою, уповноваженою статутом на підписання документів від імені юридичної особи, є Вірт М. В . Зазначав, що свідоцтво про право власності на майновий пай, подане ОСОБА_1 державному реєстратору, не містить відмітки позивача про виділення майна в натурі, підпису керівника та його печатки. Позивач посилався також на те, що державна реєстрація права власності на майно за відповідачем відбулася під час чинності постанови державного виконавця про накладення арешту на все майно агрофірми.

Уважаючи, що рішенням державного реєстратора порушено права ПАФ ім. Івана Франка як законного володільця спірного майна та, водночас, права агрофірми у відносинах із власниками майнових паїв, позивач просив суд ухвалити рішення, яким:

визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Новороздільської міської ради Львівської області Яценко Я. В. від 07 липня 2017 року щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на майно в с. Берездівці Миколаївського району Львівської області, а саме: зерносклад по АДРЕСА_5 , зерносклад по АДРЕСА_6 , навіс зерноскладу по АДРЕСА_2 , вагу по АДРЕСА_3 та прохідну по АДРЕСА_4 ;

витребувати вказане майно у незаконного володільця ОСОБА_1 на користь приватної агрофірми ім. Івана Франка.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 09 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року, в задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що ОСОБА_1 придбав спірне майно в ОСОБА_2 , правомірність виділення майна якому в натурі на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай встановлена ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24 грудня 2012 року в справі № 1313/2605/2012, де зазначено, що приватна агрофірма ім. Івана Франка визнала вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на майно. Суди зазначили, що при прийнятті державним реєстратором рішень про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на спірне майно ним було дотримано вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для їх скасування. Зокрема, акт приймання-передачі спірних нежитлових будівель та інші необхідні документи підписані ОСОБА_4 , уповноваженим на вчинення вказаних дій рішенням зборів власників майнових паїв. Заявлене для реєстрації права власності майно фактично передано відповідачу, про що складено акт приймання-передачі пайового майна, виділеного в натурі, а на свідоцтві про майновий пай зроблено відповідний напис від 03 грудня 2015 року.

Суди вказали, що порядок передачі майнових паїв членам колективних сільськогосподарських підприємств врегульовано Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» та Постановою Кабінету міністрів України «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» від 28 лютого 2001 року № 177, відповідно до яких майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства, факт оформлення свідоцтва засвідчується гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради. Суди зазначили, що станом на день видачі свідоцтва про право власності на майновий пай не існувало жодного нормативно-правового акта, який би визначав обов`язковість відмітки на сертифікаті, скріпленої печаткою та підписом керівника підприємства. Посилання позивача на постанову Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року суди відхилили, оскільки вона набрала чинності після видачі відповідачу вказаного свідоцтва.

Суди зазначили, що право власності на збудоване майно набувається в порядку, що існував на час його спорудження та не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Щодо позовних вимог про витребування майна з незаконного володіння ОСОБА_1 , то в їх задоволенні суди відмовили з огляду на їх похідний характер від вимоги про скасування рішень державного реєстратора.

Апеляційний суд також указав, що позивач ПАФ ім. Івана Франка в минулому був володільцем спірного майна на підставі договору оренди, однак станом на момент реєстрації права власності та оформлення документів, що стали підставою для реєстрації права власності, договірні орендні відносини припинені, а на спростування вказаної обставини позивач не надав жодних доказів щодо наявності в нього права користування спірним майном.

Аргументи учасників справи

15 грудня 2021 року приватна агрофірма ім. Івана Франка подала до Верховного Суду підписану представником касаційну скаргу на вказані судові рішення, в якій просила їх скасувати як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права й порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

суди не застосували нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, зокрема, постанову Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року, яка вже була чинною на момент прийняття державним реєстратором оскаржених рішень, та не звернули увагу на те, що державний реєстратор повинен керуватися нормами законодавства, які діють саме на момент вчинення реєстраційних дій;

акт-приймання передачі спірного майна підписано неуповноваженою особою, а свідоцтво про право власності на майновий пай не засвідчене печаткою підприємства та підписом його керівника;

ОСОБА_1 звернувся з заявою про виділення майна в натурі безпосередньо до зборів уповноважених в обхід комісії з врегулювання майнових відносин;

загальні збори співвласників не мали права уповноважувати ОСОБА_4 на підписання всіх необхідних документів без погодження з агрофірмою в особі її керівника;

посилаючись на те, що правомірність виділення майна в натурі на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай встановлена ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24 грудня 2012 року в справі № 1313/2605/2012, суди не звернули уваги на те, що предметом спору в указаній справі були лише 3 з 5 об`єктів майна, про витребування яких у справі, що переглядається, просить позивач;

суди не визначилися з предметом спірних правовідносин, безпідставно ототожнивши майновий пай та виділене в натурі майно;

позивач обґрунтовує порушення свого права як володільця спірного майна з огляду на те, що є правонаступником колишнього колгоспу ім. Івана Франка, а не в зв`язку з наявністю договору оренди, як помилково вважав апеляційний суд.

У січні 2022 року від ОСОБА_1 до Верховного Суду надійшов підписаний представником відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач просить залишити її без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Відзив мотивовано тим, що позивач не довів факту володіння чи користування спірним майном з урахуванням того, що позивач згідно статуту є правонаступником колгоспу ім. Івана Франка лише в частині боргових зобов`язань, а не в частині майна. Вказує, що на момент подання позову в цій справі право спільної власності членів КСП на спірне майно вже було припинене внаслідок його виділу громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Зазначає також, що обраний позивачем спосіб захисту про скасування рішень державного реєстратора є неефективним, оскільки не призведе до захисту прав позивача.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження в справі та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

У січні 2022 року матеріали цивільної справи № 447/1763/20 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 22 грудня 2021 року вказано, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки заявник зазначає, що суди при вирішенні справи не застосували висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 753/1534/16-ц, від 03 квітня 2019 року в справі № 307/2382/15-ц, від 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17, від 26 червня 2019 року в справі № 612/579/16-ц, від 04 червня 2018 року в справі № 229/2259/17-ц, від 03 червня 2021 року в справі № 760/17065/17, від 26 червня 2019 року в справі № 2-ц-443/2008.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що протоколом № 1 зборів уповноважених власників майнових паїв ПАФ ім. Івана Франка від 01 листопада 2001 року затверджено пайовий фонд ПАФ та список осіб, які мають право на майновий пай. Керівництвом ПАФ подано до Берездівецької сільської ради Миколаївського району Львівської області разом зі списком осіб, які мають право на майновий пай, перелік основних засобів пайового фонду ПАФ ім. Івана Франка. Відповідно до зазначеного документа до складу основних засобів пайового фонду, що знаходяться у с. Берездівці, віднесені, зокрема: вага, склад міндобрив - зерновий склад; зерносклад; навіс зерноскладу та прохідна.

30 червня 2011 року на підставі заяви ОСОБА_2 у рахунок погашення майнового паю, належного йому на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ЛВ № 138005 на суму 233 354,9 грн, зборами уповноважених власників майнових паїв прийнято рішення про виділення йому зерноскладу-насіннєвого сховища, навісу зерноскладу та прохідної.

Рішенням зборів уповноважених власників майнових паїв 30 червня 2011 року ОСОБА_3 в рахунок погашення майнового паю, належного йому на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай ЛВ № 138006 на суму 67307 грн, виділено зерносклад, побудований у 1988 році.

Керівником ПАФ ім. Івана Франка підписані акти прийому-передачі зерноскладу, навісу зерноскладу, прохідної ОСОБА_2 та зерноскладу ОСОБА_3

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 після підписання актів прийому-передачі право власності за собою на відповідне майно не зареєстрували.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 28 вересня 2012 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Берездівецької сільської ради Львівської області, ПАФ ім. Івана Франка про визнана права власності на майно. Ухвалою апеляційного суду Львівської області 24 грудня 2012 року вказане рішення залишено без змін, однак встановлено, що правомірність набуття ОСОБА_2 права на спірне майно ніким (у тому числі ПАФ ім. Івана Франка) не оспорюється.

Апеляційний суд указав, що вказаними судовими рішеннями встановлено законність набуття ОСОБА_2 права власності на спірне майно, яке в подальшому було відчужено відповідачу в справі ОСОБА_1

07 липня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 5 об`єктів, а саме:

зерносклад (насіннєве сховище) загальною площею 951,8 м?, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 ;

навіс зерноскладу, загальною площею 1792,7 м?, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 ;

прохідну загальною площею 7,3 м?, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 ;

зерносклад, загальною площею 1022,1 м?, що знаходиться за адресою АДРЕСА_6 ;

вага (критий тік) загальною площею 27,1 м?, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 .

Право власності на вказане майно зареєстроване державним реєстратором на підставі акту приймання-передачі пайового майна виділеного в натурі від 03 грудня 2015 року, свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ЛВ 138024 від 03 грудня 2015 року, витягу з протоколів зборів власників майнових паїв цілісного майнового комплексу від 03 грудня 2015 року; рішення Берездівецької сільської ради від 29 червня 2011 року №45, технічних паспортів.

Згідно з відомостями з бази даних про реєстрацію заяв та запитів Державного реєстру речових прав щодо кожного об`єкта окремо (індексні номери документів 91468798, 91476317, 91482672, 91456039, 91481146) інші заяви, в тому числі про заборону вчинення реєстраційних дій, рішення судів про заборону вчинення дій відсутні.

Позиція Верховного Суду

Щодо позову ПАФ ім. Івана Франка до ОСОБА_1 про витребування майна

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту слід враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 612/579/16-ц (провадження № 14-125цс19), на яку міститься посилання в касаційній скарзі, зроблено висновок, що: «виділення зі складу пайового фонду майна в натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників. Майнова комісія готує для розгляду на загальних зборах переліки майна для виділення в натурі, однак сама майнова комісія рішення про виділення майна в натурі і передачу його будь-кому у власність не приймає; вирішення такого питання поза межами компетенції майнової комісії. Питання про виділення конкретного майна в натурі окремим співвласникам (групам співвласників) вирішується виключно рішенням зборів співвласників».

Заперечуючи проти виділення майна в натурі зі складу пайового фонду ОСОБА_1 , позивач приватна агрофірма ім. Івана Франка вказував, що у спірних правовідносинах діє як правонаступник колишнього колгоспу ім. Івана Франка с. Берездівці.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій, не з`ясовуючи питання наявності або відсутності порушеного суб`єктивного права позивача, виходили з безпідставності позовних вимог (відсутності порушень вимог чинного законодавства при реєстрації за ОСОБА_1 права власності на спірне майно).

Натомість обставину правонаступництва колишнього колгоспу ім. Івана Франка с. Берездівці суди не досліджували, а факт переходу прав та обов`язків колгоспу до приватної агрофірми ім. Івана Франка не перевіряли, у зв`язку з чим невстановили, які саме права та інтереси позивача порушені відповідачем, та зробили передчасний висновок про відмову в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Щодо позову ПАФ ім. Івана Франка до ОСОБА_1 про скасування рішень державного реєстратора

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Аналіз статті 387 ЦК свідчить, що віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 грудня 2021 року в справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20) зроблено висновок, що: «Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. […] У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними».

За встановлених судами обставин у задоволенні позову ПАФ ім. Івана Франка до ОСОБА_1 про скасування рішень державного реєстратора слід було відмовити саме в зв`язку з обранням позивачем неефективного способу захисту в цій частині.

Щодо позовних вимог, пред`явлених до державного реєстратора

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року в справі № 607/10048/19 (провадження № 61-12820св21) зроблено висновок, що: «спір про скасування рішення, запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що відповідно до змісту та характеру відносин між сторонами, спір виник з приводу порушення ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», права власності ОСОБА_1 на квартиру, внаслідок здійснення державної реєстрації такого права за ПАТ «Укрсоцбанк», а тому належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано».

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи свідчать, що спір виник між ПАФ ім. Івана Франка як особою, яка вважає себе законним володільцем спірного майна, та ОСОБА_1 , за яким державним реєстратором зареєстровано право власності на таке майно.

Оскільки державний реєстратор виконавчого комітету Новороздільської міської ради Яценко Я. В. є неналежним відповідачем в цій справі, в задоволенні позовних вимог, пред`явлених до державного реєстратора, необхідно було відмовити саме з цих підстав.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про витребування майна прийняті без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 612/579/16-ц (провадження № 14-125цс19) та без установлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

У зв`язку з необхідністю врахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 грудня 2021 року в справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року в справі № 607/10048/19 (провадження № 61-12820св21), касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржені судові рішення:

в частині відмови в задоволенні позову ПАФ ім. Івана Франка до ОСОБА_1 про витребування майна - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції;

в частині відмови в задоволенні позову ПАФ ім. Івана Франка до ОСОБА_1 та державного реєстратора про скасування рішень державного реєстратора - зміні з викладенням їх мотивувальних частин у редакції цієї постанови.

Висновки за результатами розподілу судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати.

Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Оскільки Верховний Суд в частині позовних вимог про скасування рішень державного реєстратора змінює судове рішення, але виключно в частині мотивів його прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

В частині вирішення позовної вимоги про витребування майна з урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги розподіл судових витрат за касаційний розгляд справи підлягає здійсненню тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу приватної агрофірми ім. Івана Франка, підписану адвокатом Якубівським Ігорем Євгеновичем, задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 09 лютого 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року в частині відмови в задоволенні позову приватної агрофірми ім. Івана Франка до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 09 лютого 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року в частині відмови в задоволенні позову приватної агрофірми ім. Івана Франка до ОСОБА_1 , державного реєстратора виконавчого комітету Новороздільської міської ради Яценко Ярини Володимирівни про скасування рішень державного реєстратора змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 09 лютого 2021 року та постанова Львівського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року в скасованій частині втрачають законну силу.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук