Справа № 159/2145/22 Головуючий у 1 інстанції: Лях В. І.
Провадження № 22-ц/802/908/22 Категорія: 53 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Ганжа М. І.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Панасюка І. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Публічне акціонерне товариство «Національна страхова компанія «Оранта», про стягнення страхового відшкодування майнової шкоди, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 , поданою від його імені представником ОСОБА_3 на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 10 серпня 2022 року,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2022 року ПрАТ «СК «АРКС» звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 06.08.2020 з вини відповідача ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом марки «IBEKO» д.н.з. НОМЕР_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої було завдано механічні пошкодження транспортному засобу марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2 , застрахованому у позивача на підставі укладеного 13.05.2020 із ТОВ «Лентакс ЮГ» договору добровільного страхування наземного транспорту № 101а0зда.

На підставі поданої заяви та наданих документів страхувальнику здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 37463,28 грн.

На дату ДТП цивільно-правову відповідальність відповідача було застраховано у ПАТ «НАСК «Оранта», яке перерахувало позивачу страхове відшкодування лише у розмірі 17401,15 грн. Полісом передбачено франшизу у розмірі 1500 грн.

Оскільки страхове відшкодування виплачується страховою компанією з урахуванням зносу транспортного засобу, то відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України позивач отримав право вимоги на залишок суми, що становить 15219,41 грн., яку і просив стягнути із відповідача на його користь, а також відшкодувати судові витрати.

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 10 серпня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «СК «АРКС» 15219,41 грн виплаченого страхового відшкодування майнової шкоди та 2481,00 грн судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 від імені відповідача ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення, а справу направити до іншого суду за встановленою підсудністю.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ПрАТ «СК «АРКС», посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа відзив на апеляційну скаргу не подала.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Представник позивача апеляційну скаргу заперечив та просить залишити її без задоволення.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду з таких підстав.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України).

Вимоги до мотивувальної частини рішення визначені у ч. 4 ст. 265 ЦПК України.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не містить жодної мотивації, на підставі яких саме досліджених судом доказів встановлено наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтями 4, 5 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до ч. 16 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»).

У деліктному зобов`язанні право вимоги до винної особи у особи, що відшкодувала шкоду потерпілому, виникає у порядку статті 1191 ЦК України. У спірних (страхових) відносинах застосуванню підлягають норми статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому суброгацію.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків, за якими страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування при настанні цивільно-правової відповідальності страхувальника та/або особи, відповідальність якої застрахована, такий страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Судом встановлено, що 06.08.2020 у м. Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом марки «ІВЕКО» д.н.з. НОМЕР_1 та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2 , який був застрахований у позивача відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 101а0зда від 13.05.2020 (а.с.9, 10-17).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач позов щодо стягнення з відповідача різниці у недоплаченому йому страховиком винуватця страхового відшкодування мотивує статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» /урахування зносу транспортного засобу/ та п. 12.1 ст. 12 цього Закону /передбачена полісом франшиза 1500 грн/ (а.с.1-3).

Разом із тим, саме цих підстав свого позову позивач не підтвердив жодними належними, допустимими і достовірними доказами.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як доказ розміру завданої майнової шкоди потерпілому на суму 37463,28 грн та відшкодування позивачу страховиком винуватця ПАТ «НАСК «Оранта» лише 22243,87 грн позивач надав оформлений ТОВ «Авто-Плаза» рахунок на оплату №2314 від 20.08.2020, ремонтну калькуляцію, страховий акт № ARX2616672 від 01.09.2020, розрахунок страхового відшкодування, платіжне доручення № 700916 від 02.09.2020, заяву до ПАТ «НАСК «Оранта» від 06.11.2020, платіжне доручення № 1805 від 15.01.2021 (а.с.20-26, 28-29).

У жодному із зазначених документів відсутні будь-які дані про урахування зносу пошкодженого транспортного засобу (відсоток зносу, його розрахунок та конкретний розмір).

Також не додано взагалі поліс винуватця, чим не підтверджено посилання на передбачену ним франшизу 1500 грн.

Крім того, відсутня будь-яка відповідь ПАТ «НАСК «Оранта» з приводу виплати позивачу на його заяву не заявленого розміру страхового відшкодування, а його меншого розміру, чим не доведено підстав для звернення з позовом до винуватця.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а позивач підстав заявленого позову належними, допустимими і достовірними доказами не підтвердив, а тому апеляційний суд доходить висновку про відмову в позові.

Оскільки висновки суду першої інстанції щодо задоволення позову зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові.

Посилання в апеляційній скарзі, як на підставу відмови у позові на ту обставину, що відповідач не являється власником транспортного засобу і не повинен нести відповідальність, оскільки на час ДТП перебував у трудових відносинах з власником відхиляються апеляційним судом, оскільки зазначена обставина не підтверджена жодними доказами.

Відповідач приєднав копію трудового договору від 26 жовтня 2021 року (а.с.55), а дорожньо-транспортна пригода сталася 06 серпня 2020 року і на цю дату відповідач жодних доказів не подав.

Посилання в апеляційній скарзі щодо скасування рішення суду першої інстанції і направлення справи до іншого суду за встановленою підсудністю відхиляються апеляційним судом, оскільки не ґрунтуються на нормах процесуального законодавства.

Зазначений позов підлягав розгляду і вірно розглянуто Ратнівським районним судом Волинської області, як це визначено частиною 1 статті 27 ЦПК України за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача (а.с.36).

Оскільки рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, але відсутні підстави для направлення справи до іншого суду за встановленою підсудністю, то з урахуванням наведеного апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України на позивача покладається обов`язок відшкодування відповідачу сплаченого ним судового збору за подання апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , подану від його імені представником ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 10 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Публічне акціонерне товариство «Національна страхова компанія «Оранта», про стягнення страхового відшкодування майнової шкоди відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_2 3721 (три тисячі сімсот двадцять одну) грн 50 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді