Справа №:755/9731/22
Провадження №: 4-с/755/125/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" жовтня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.,

при секретарі Локотковій І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на неправомірні дії державного виконавця,

в с т а н о в и в:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із вказаною скаргою на неправомірні дії державного виконавця Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Вимоги скарги мотивовані тим, що оскаржувана постанова Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 08 вересня 2022 року в рамках ВП №51799559 про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 59715,04 грн., прийнята з порушенням вимог статті 58 Конституції України, статей 2, 18, 71 Закону України «Про виконавче провадження». Також, ухвалу суду від 03 серпня 2021 року, якою було скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження, ухвалою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2022 року було скасовано та відмовлено у скасуванні постанови про закінчення виконавчого провадження № 51799559. У зв`язку з такими обставинами боржник вимушений звернутися до суду з відповідною скаргою.

Скаржник в судове засідання не з`явився. Просив розгляд справи здійснювати у його відсутність. На вимогах скарги наполягав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Суб`єкт оскарження в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" за №1404-VIII від 02.06.2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 грудня 2017 року старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Гузь А.Г. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 51799559 з примусового виконання виконавчого документу № 2-1185/1 виданого 16 листопада 2009 року Дніпровським районним судом м. Києва, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2021 року по справі № 755/9447/21, визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гузь Антоніни Григорівни від 19 грудня 2017 року про закінчення виконавчого провадження винесеної в рамках виконавчого провадження № 51799559 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1185/1 виданого 16 листопада 2009 року Дніпровським районним судом м. Києва.

Як вбачається з відповіді Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) на скаргу ОСОБА_1 від 12 вересня 2022 року, до відділу надійшла ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2021 року з відміткою про набрання законної сили станом на 19 серпня 2021 року та на виконання даної ухвали 29 жовтня 2021 року державним виконавцем відділу Ліщинським О.В. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження ВП № 51799559 та направлено сторонам.

03 грудня 2021 року Київським апеляційним судом постановлена ухвала про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката Волощенка В.І. представника ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2021 року та відповідно до копії супровідного листа від 07 грудня 2021 року така ухвала була надіслана і на адресу Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ).

За час розгляду апеляційної скарги адвоката Волощенка В.І. представника ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2021 року, 08 вересня 2022 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) була прийнята постанова про накладення штрафу в рамках виконавчого провадження ВП № 51799559 у зв`язку із наявною заборгованістю за період з 27 лютого 2008 року по 18 червня 2017 року станом на 08 вересня 2022 року та складає 59715,04 грн та постановлено накласти на боржника ОСОБА_1 штраф на користь держави у розмірі 29857,52 грн на підставі ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Скаржник звертаючись до суду зі скаргою вказує на те, що державним виконавцем було протиправно нараховано штраф у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів за Законом України № 2475-УІІІ від 03 липня 2017 року, а також залишено поза увагою той факт, що ухвала Дніпровського районного суду від 03 серпня 2021 року була скасована.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (надалі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з приписами п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 7 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII Про виконавче провадження виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною 1 статті 71 Закону №1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" №2475-VIII від 03.07.2018 статтю 71 Закону №1404-VIII доповнено частиною чотирнадцятою такого змісту:

"14. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу".

Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" №2475-VIII від 03.07.2018 набрав чинності 28.08.2018.

Судом встановлено, що боржник 08 вересня 2022 був притягнутий до відповідальності у вигляді накладення штрафу в розмірі 29857 грн. 52 коп. у зв`язку з наявністю заборгованості в сумі 59715 грн. 04 коп. зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, на підставі абзацу 3 частини чотирнадцятої статті 71 Закону №1404-VIII в редакції на момент виявлення такого порушення виконавчою службою.

Однак, зазначений вид відповідальності у вигляді накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, з`явився в Законі України «Про виконавче провадження» лише 28.08.2018, відтак, був відсутній на момент скоєння правопорушення, зокрема, починаючи з 27 лютого 2008 року по 18 червня 2017 року.

Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

У свою чергу в пункті 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 зазначено, що частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, особа має нести відповідальність за діяння на підставі закону, що був чинним на час його вчинення, крім випадків, коли новий закон пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинення такого діяння.

Конституційний принцип незворотності дії законів, які погіршують становище особи, надає підстави для висновку про неможливість застосування санкцій за дії (бездіяльність), які на момент, коли вони мали місце, за попереднього правового регулювання не були правопорушенням.

Неприпустимість зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є одним з аспектів загальновизнаного принципу правової визначеності як елемента принципу верховенства права, який відповідно до частини першої статті 8 Конституції України визнається і діє в Україні.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Таким чином, враховуючи приписи статті 58 Конституції України та те, що лише з 28.08.2018 стаття 71 Закону №1404-VIII доповнена частиною чотирнадцятою, абзацом третім якої встановлено відповідальність у вигляді накладання штрафу у відповідному розмірі, яка на час вчинення правопорушення, зокрема у період з липня 2008 року (дата початку виникнення заборгованості зі сплати аліментів) до 28 серпня 2018 року (дата набрання чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" №2475-VIII від 03.07.2018) не існувала, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для застосування до позивача штрафних санкцій оскаржуваною постановою ВП №51799559 від 08 вересня 2022 року на підставі ч. 14 ст. 71 Закону №1404-VIII.

Окрім того, суд звертає увагу на ту обставину, що 21 вересня Київським апеляційним судом була розглянута апеляційна скарга адвоката Волощенка В.І. представника ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2021 року та прийнято постанову про задоволення такої скарги. Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2021 року скасовано та постановлено нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гузь А.Г., заінтересована особа: ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, судове рішення, яке слугувало підставою для поновленян виконавчого провадження ВП №51799559 та в подальшому ухвалення постанови про накладення штрафу від 08 вересня 2022 року, судом апеляційної інстанції було скасовано.

За встановлених судом обставин та наведених вище норм права, суд дійшов висновку, що постанова про накладення штрафу ВП №51799559 від 08 вересня 2022 року винесена державним виконавцем не на підставі та не у спосіб, що визначені Законом України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження", та без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є протиправною та підлягає скасуванню, а дії державного виконавця протиправними.

Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.11-13, 89, 95, 260-261, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на неправомірні дії державного виконавця - задовольнити.

Визнати протиправними дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського Олексія Валерійовича щодо винесення постанови про накладення штрафу від 08 вересня 2022 року в рамках виконавчого провадження № 51799559.

Скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського Олексія Валерійовича про накладення штрафу від 08 вересня 2022 року в рамках виконавчого провадження № 51799559.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду через протягом 15 днів з дня проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 20 жовтня 2022 року.

Суддя Н. О. Яровенко