ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/5069/21 Номер провадження 22-ц/814/3243/22Головуючий у 1-й інстанції Бородіна О.В. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Дряниці Ю.В.

Суддів: Пилипчук Л.І., Лобова О.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Харківського казеного експерементального протезно-ортопедичного підприємства на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківського казенного експерементального протезно-ортопедичного підприємства про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди

В обґрунтування позовних вимог вказував, що він працював у Харківському казенному експериментальному протезно-ортопедичному підприємстві на посаді головного інженера.

25.05.2021року позивач був звільнений із займаної посади за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю та умов колективного договору щодо виплати заробітної плати (частина 3 статті 38 КЗпП) на підставі наказу ХКЕПОП № 66/к від 25 травня 2021 року.

На останній день звільнення Позивача, керівництво підприємства повинно було виплатити йому заборгованість по заробітній платі у розмірі 308132,17 грн., проте вказані кошти не були виплачені позивачу.

Просив суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 308132,17 грн., середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку з 26.05.2021 року по день ухвалення судового рішення, а також моральну шкоду у розмірі 6000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 308132,17 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 100000 грн., без утримання ПДФО та інших обов`язкових платежів до бюджету, з відрахуванням Харківським казенним експериментальним протезно-ортопедичним підприємством в подальшому з зазначеної суми - податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2021 року стягнуто з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 302 грн. 67 коп.

Рішення оскаржив відповідач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, ухваливши в цій частині нове, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Вважає, що рішення суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди не відповідає вимогам закону, оскільки позивачем не надано жодних доказів заподіяння моральних страждань протиправною поведінкою підприємства.

Також вказує, що при обчисленні середнього заробітку місцевий суд припустився помилки в розрахунку як кількості робочих днів, за які проведено стягнення так і при обчисленні розміру середньоденного заробітку позивача.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Місцевим судом встановлено, що позивач 06.12.2010 по 25.05.2021 працював у Харківському казенному експериментальному протезно-ортопедичному підприємстві на посаді головного інженера та звільнений в порядку ч.3 ст.38 КЗпП України.

Згідно довідки № 03/813 ХКЕПОО, станом на 31 травня 2021р. розмір заборгованості відповідача по заробітній платі перед позивачем становить - 308132,17 грн.

В ході судового розгляду у суді першої інстанції факт виплати вказаних сум не доведений.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що з позивачем при звільненні не був проведений розрахунок по заробітній платі, в зв`язку з чим на користь позивача підлягає стягненню з відповідача, середній заробіток за час затримки розрахунку з врахуванням періоду затримки та суми невиплаченої заробітної плати. Також з підприємства підлягає стягненню моральна шкода, яка була заподіяна позивачу порушенням його трудових прав.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду, враховуючи наступне.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Положенням ч. 1 ст.21 ЗаконуУкраїни «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Частиною 5 статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України,- при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України,- в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, факт допущеного зі сторони відповідача порушення прав позивача при звільненні доведений належними та допустимими доказами.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, відповідно до положень якої передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Частиною 1статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В частині 2 ст. 23 ЦК України закріплено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В силу ч.4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно зі статтею 237-1КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як встановлено судом першої інстанції і не спростовано відповідачем, невиплатою належних позивачу коштів, йому спричинена моральна шкода, яка полягає в порушенні його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків як ним, так і його сім`єю. Ситуація, яка склалася, дійсно вимагала від нього додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї сім`ї, у зв`язку з втратою гідного матеріального забезпечення.

При цьому, місцевим судом було враховано, що позивач зазнав душевних хвилювань в зв`язку з необхідністю забезпечувати себе матеріально, а також вживати додаткових зусиль для відновлення порушених прав. Приймаючи до уваги ті обставини, що позивач мав незручності з приводу порушення відносно нього норм трудового законодавства, колегія суддів вважає, що визначений місцевим судом розмір моральної шкоди відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості, розміру заборгованості та періоду затримки.

У доводах апеляційної скарги відповідач посилається на невірний розрахунок середнього заробітку, проведений судом.

Колегія суддів не бере до уваги вказані доводи, оскільки, місцевий суд, вирішуючи питання стягнення середнього заробітку, врахував розмір простроченої заборгованості, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права позивача і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат позивача, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, дійшов висновку про зменшення розміру суми, яка підлягає стягненню з відповідача за період затримки виплати належних позивачу при звільненні сум по день ухвалення рішення - 07.10.2021 року до 100 000 грн.

При цьому, з наведаної відповідачем інформації, яку він вважає вірною, щодо кількості робочих днів (94 дні) та розміру середньоденного заробітку (1477,64 грн.) вбачається, що сума середнього заробітку має становити 138898,16 грн. (1477,67*94).

Інші доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до незгоди з ухваленим рішенням, та не спростовують правильних висновків місцевого суду, тому залишаються колегією суддів без задоволення.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, на підставі всебічно встановлених обставин та проаналізованих доказів. Підстав для скасування рішення з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємств залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ю. В. Дряниця

Судді : Л. І. Пилипчук

О.А. Лобов