Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/414/22
Провадження № 2/499/187/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

заочне

10 листопада 2022 року смт Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі: судді Тимчука Р.М. за участю секретаря судового засідання Скаковець Т.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Іванівка Одеської області в порядку спрощеного провадження з повідомлення сторін цивільну справу № 499/414/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

У обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 16 грудня 2021 року відповідачка по справі ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_1 , у борг грошову суму у розмірі 136 205 грн. (сто тридцять шість двісті п`ять тисяч гривень).

На підтвердження укладення договору позики відповідачкою була надана розписка, згідно з якою вона зобов`язалася повернути боргову грошову суму в повному обсязі в термін до 10 січня 2022 року.

Місце укладення договору позики - с.Баранове Березівського району Одеської області.

Вже сплило п`ять місяців з зазначеної дати, а відповідач борг в обумовлений строк не повернула та вимоги щодо повернення боргу ігнорує, у добровільному порядку відмовляється повертати отриману в борг грошову суму, тому він звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення грошової суми боргу у розмірі 136 205 (сто тридцять шість тисяч двісті п`ять ) гривень.

В ході судового розгляду позивачем збільшено позовні вимоги та просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 166 442 грн.

12 липня 2022 року суд відкрив провадження у справі, постановив, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначив судове засідання.

У судове засіданні позивач не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність на заявлених вимогах наполягав долучив до матеріалів справи розписку та розрахунок індексу інфляції.

Відповідачка у встановлений судом строк відзив на позов не подала, клопотань не заявляла.

На адресу відомого місця проживання відповідача судом направлялись ухвали про відкриття провадження та копію позову з доданими документами.

Відповідачка у судове засідання не з"явилася, про причини неявки суду не сповістила, заяв клопотань не надавала, про розгляд справи у її відсутність не клопотала.

Відповідачка судове поштове відправлення отримувала за адресою згідно адресної довідки по фактичному місцю проживання без реєстрації.

Крім того враховуючи ту обставину, що суд не має можливості встановити зареєстроване місце проживання відповідачки по справі, суд здійснював виклик відповідачки у справі додатково через оголошення на сайті Іванівського районного суду Одеської області в порядку ч.11 ст.28 ЦПК України.

Судом з моменту призначення справи до судового розгляду вживалися всі можливі заходи щодо повідомлення відповідача про судові засідання у справі, шляхом направлення на адресу відомого фактичного місця проживання відповідача судових повісток.

В ході судового розгляду справи, вбачаючи ті обставини, що відповідачці відомо про наявність цивільної справи у суді де вона є учасником, нею не було суду повідомлено іншої адреси проживання з метою належного сповіщення про час та розгляд справи.

Суд звертає увагу, що вжито всі можливі заходи повідомлення особи, про дату та час судового засідання та враховуючи, відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України, тому враховуючи вищевикладене вбачається про можливість проведення судового засідання та розгляд справи у відсутність відповідача, так як останній не з`явився в судове засідання без поважних причин, не повідомив їх суду, заяв та клопотань не надавав.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, в якому зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи вказані факти, згоду позивачки, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4ст. 223 ЦПК України постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

В порядку ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, хоча відповідач був повідомлений про дату та час судового засідання належним чином.

В порядку ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Фактичні обставини, встановлені судом.

16 грудня 2021 року відповідачка по справі ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_1 , у борг грошову суму у розмірі 136 205 грн. (сто тридцять шість двісті п`ять тисяч гривень).

На підтвердження укладення договору позики відповідачкою була надана розписка, згідно з якою вона зобов`язалася повернути боргову грошову суму в повному обсязі в термін до 10 січня 2022 року.

Місце укладення договору позики - с.Баранове Березівського району Одеської області.

Вже сплило п`ять місяців з зазначеної дати, а відповідач борг в обумовлений строк не повернула та вимоги щодо повернення боргу ігнорує, у добровільному порядку відмовляється повертати отриману в борг грошову суму, тому він звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення грошової суми боргу у розмірі 136 205 (сто тридцять шість тисяч двісті п`ять ) гривень.

Позивач на підтвердження своїх посилань надав суду належні та допустимі докази по справі, а саме оригінал боргової розписки.

В свою чергу відповідачка жодним чином не спростувала поданих доказів , не надала свої пояснення та відзив у разі заперечення проти позовних вимог.

Згідно частин 1,2 ст. 1046 Цивільного кодексу України , за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або гаку ж кількість речей гою ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Проте, всупереч домовленості на підтвердження якої була складена боргова розписка та положення чинного -законодавства України, відповідачем не було виконано зобов`язання в повному обсязі щодо повернення суми боргу в строки визначені Договором позики та розпискою.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін).

Про те як було встановлено судом відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення боргу, останнім не вживались заходи в повному обсязі , які б вказували на його добросовісність та намір врегулювати даний спір у позасудовому порядку.

Суд звертає увагу, що предметом боргової розписки від 16.12.2021 року та Договору позики, є грошові кошти визначені національною валютою «гривня».

В ході судового розгляду позивачем збільшено позовні вимоги на розмір індексу інфляції за час прострочення.

Стосовно позовної вимоги про стягнення індексу інфляції слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме: боржник, який прострочив виконання боргового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторів.

Державною службою статистики України визначений рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, та відповідно до розрахунків за 2022 рік у річному вимірі інфляція становить 22,2 %. Таким чином, сума основного боргу з урахуванням інфляції складає 166 442 грн. (136205 грн. основний борг + 30 237 грн. індекс інфляції за час прострочення) за посиланням позивача у справі.

Отже згідно посилань позивача сума збитків від інфляції складає 30237 грн, проте позивачем до суду надано розрахунок заборгованості згідно інфляції помісячно, з якого вбачається сума інфляції 27240,97 гривень, а отже суд визнає необґрунтованою суму в розмірі 30237 грн, оскільки перевіривши розрахунок щодо обчислення індексу інфляції наданий позивачем, суд погоджується із сумою в розмірі 27240,97 гривень.

Згідно положень ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України).

Постановою Пленуму ВС України №2 від 12.06.2009 "Про застосування норм процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Аналіз перевірених і оцінених у судовому засіданні доказів в підтвердження позовних вимог та їх заперечень переконує суд, що позивачем надано належні та допустимі докази, в силу вимог ст.ст. 76 - 81 ЦПК України, на підтвердження своїх обґрунтувань та посилань на обставини і підлягає судовому захисту шляхом стягненя з відповідача боргу.

До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України).

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду в розмірі 1362,05 грн .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.13,41,68 Конституції України, ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 року), рішенням ЄСПЛ у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року, рішенням "Бендерський проти України" від 15.11.2007, ст.ст.4, 5, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 76 - 81, 83, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 136 205 (сто тридцять шість тисяч двісті п`ять ) гривень та суму збитків від інфляції в розмірі 27240,97 (двадцять сім тисяч двісті сорок гривень, 97 коп.), всього стягнути грошові кошти у розмірі 163 445,97 гривень (сто шістдесят три тисячі чотириста сорок п`ять гривень,97 коп.).

В іншій частині стягнення суми інфляційних збитків - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1362,05 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене учасниками справив апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне ім`я (найменування) cторін:

Позивач - ОСОБА_1 , 1958 року народження, проживаючий за адресою:

АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , проживаюча

за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

СуддяРуслан ТИМЧУК