Провадження № 22-ц/801/1575/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП», Моторне (транспортне) страхове бюро України,

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Станіславська Інна Володимирівна, та апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Сільченко Олександр Васильович, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Дернової В. В. в залі суду в м. Вінниця, повний текст якого складено 13 липня 2022 року,

у цивільній справі № 127/17377/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП», Моторного (транспортного) страхового бюро України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що згідно з постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2021 у справі № 127/8127/21, 16.03.2021 об 11:00 год. у м. Вінниця по вул. Чехова, 7-Б, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «DAF», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності свого маневру, не був уважний та скоїв зіткнення з автомобілем «Nissan Leaf», державний номерний знак НОМЕР_2 , який зупинився позаду; автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками; ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.3 «б», п. 10.9 Правил дорожнього руху; ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 340 грн.

ОСОБА_2 керував транспортним засобом автомобілем марки «DAF», ДНЗ НОМЕР_1 , який належить третій особі ОСОБА_3 .

Позивач є власником пошкодженого транспортного засобу автомобіля марки (моделі) «NISSAN LEAF», ДНЗ НОМЕР_2 .

20.07.2020 між ОСОБА_3 і Приватним акціонерним товариством «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» був укладений Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/0555880, строком дії з 21.07.2020 до 20.07.2021 включно; забезпеченим транспортним засобом згідно вказаного Полісу є автомобіль марки (моделі) «DAF 95.380», ДНЗ НОМЕР_1 ; ліміт відповідальності за даним Полісом за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000 грн.; розмір франшизи 0 грн.

В зв`язку з чим позивач 23.03.2021 року звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» із заявою на виплату страхового відшкодування, однак всупереч вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування не було виплачене.

Згідно з висновком експертного дослідження від 16.06.2021 року № ЕД-19/102-21/8611-АВ, сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «NISSAN LEAF», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження, яке відбулось 16.03.2021, станом на момент проведення огляду, а саме 11.06.2021 складає 60 898,39 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля «NISSAN LEAF», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на момент проведення огляду, а саме 11.06.2021 року складає 162 467,86 грн.

За наведених обставин та відповідно до заяви про уточнення позовних вимог від 11 січня 2022 року позивач просив стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» та Моторного (транспортного) страхового бюро України на його користь матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди, для відновлювального ремонту у розмірі 130 000 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди, для відновлювального ремонту у розмірі 32 467,86 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на його користь завдану моральну шкоду в розмірі 40 000 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на його користь витрати за експертне транспортно-товарознавче дослідження в сумі 1 015,20 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 908 грн., 1 126,90 грн., 454 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2021 року прийнято заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі; залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП».

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 серпня 2021 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на рухоме майно: транспортні засоби марки (моделі): «DAF 95 XF 430», 2002 року випуску, дата реєстрації - 17.07.2021 року; «MERCEDES-BENZ C 180», 2003 року випуску, дата реєстрації - 24.11.2020 року; «СЗАП 8355», 1991 року випуску, дата реєстрації 01.07.2020 року, які зареєстровані за ОСОБА_2 , в межах ціни позову 202 467,86 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2021 року залучено до участі у справі як співвідповідачів Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» та Моторне (транспортне) страхове бюро України; виключено Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» зі складу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача; витребувано від ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» та Моторного (транспортного) страхового бюро України належним чином засвідчену копію Полісу ОСЦПВВНТЗ серії АР № 0555880.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_1 48 718,71 грн. страхового відшкодування.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 32 467,86 грн. матеріальної шкоди та 5 000 грн. моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_1 485,92 грн. судового збору та 1140 грн. витрат на правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 828,57 грн. судового збору та 1 110 грн. витрат на правничу допомогу.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції, виходив з того, що стягненню з винної особи підлягає різниця між вартістю відновлювального ремонту (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та отриманим страховим відшкодуванням, проте в силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 32 467,86 грн. матеріальної шкоди. Отже, місцевий суд дійшов до висновку, що з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 48 718,71 грн. страхового відшкодування (60 898,39 грн. вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу 20% (ПДВ)) та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 32 467,86 грн. матеріальної шкоди та 5 000 грн. моральної шкоди, що є обґрунтованою компенсацією (справедливою сатисфакцією) за душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна автомобіля марки (моделі) «NISSAN LEAF», ДНЗ НОМЕР_2 .

Не погодившись з судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Станіславська І. В., подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що вказане рішення порушує його права, тому просить рішення суду першої інстанції змінити, стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на його користь розмір страхового відшкодування в сумі 130 000 грн.; в іншій частині позовних вимог оскаржуване рішення залишити без змін; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на його користь витрати на правничу допомогу та судовий збір, сплачений в першій інстанції, за результатами розгляду апеляційної скарги; стягнути з ОСОБА_2 на його користь витрати на правничу допомогу та судовий збір, сплачений в першій інстанції, за результатами розгляду апеляційної скарги; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на його користь витрати по сплаті судового збору в апеляційній інстанції, за результатами розгляду апеляційної скарги; стягнути з ОСОБА_2 на його користь витрати по сплаті судового збору в апеляційній інстанції, за результатами розгляду апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що взявши до уваги експертне дослідження від 16.06.2021 року № ЕД-19/102-21/8611-АВ як письмовий доказ, суд першої інстанції не врахував вимоги статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», взявши до уваги суму матеріального збитку 60 898,39 грн., а не вартість відновлювального ремонту 162 467,86 грн. Таким чином, поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що на відміну особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Отже, оскільки у страховика не виник обов`язок з відшкодування величини втрати товарної вартості, вважає, що в даному випадку необхідно було виходити саме з суми 162 467,86 грн. (вартість відновлювально-ремонтних робіт автомобіля відповідно до пошкоджень), а не матеріального збитку 60 898,39 грн. Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів ліміт відповідальності за шкоду завдану майну становить 130 000 грн. Також звертає увагу, що у висновках, викладених Верховним Судом в постановах, на які посилається місцевий суд у своєму рішенні, зазначається про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням. А фактична вартість ремонту це і є вартість відновлювального ремонту, суму якого не взято до уваги судом першої інстанції. Крім того, суд першої інстанції, оцінивши експертне дослідження лише як письмовий доказ, не поставив на обговорення учасників процесу питання щодо призначення експертизи. Проте зазначає в рішенні вартість відновлювального ремонту 60 898,39 грн., що є помилковим, оскільки в експертному дослідженні зазначено вартість відновлювального ремонту 162 467,86 грн. Також позивач вважає, що стягнення судом першої інстанції судового збору та витрат на правничу допомогу проведено неправильно.

Крім того, з апеляційною скаргою на вказане рішення суду першої інстанції звернувся відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Сільченко О. В., у якій вказав, що рішення суду в частині задоволених позовних вимог ухвалено без дотримання норм процесуального права та з порушенням норм матеріального права, а тому є незаконним.

Зокрема, в апеляційній скарзі відповідачем зазначено, що в порушення вимог статей 48, 43, 128 ЦПК України, його як відповідача, не було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, тобто 06.07.2022 суд розглянув справу та ухвалив рішення за його відсутності, що є безумовною підставою для скасування судового рішення. Крім цього, ухвалюючи оскаржуване рішення, судом взято до уваги висновок експертного дослідження від 16.06.2021 року № ЕД-19/102-21/8611-АВ, який виконано без дотримання вимог ч. 3 ст. 102 ЦПК України та ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу», так як для проведення такої експертизи не було укладено договір. В порушення вимог ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експертизи не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. За таких обставин, вказаний висновок експертного дослідження є незаконним, а тому не може бути належним та допустимим доказом у справі з огляду на вимоги ст. 77, 78 ЦПК України, чого судом при ухваленні рішення до уваги не взято. Таким чином вважає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, судом стягнуто з нього на користь позивача матеріальну та моральну шкоду, а також судові витрати, як з неналежного відповідача, оскільки справа не містить належним чином виконаної авто-товарознавчої експертизи, яка б визначила, що завдана шкода перевищує ліміт цивільно-правової відповідальності відповідно до Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АР 0555880 від 21.07.2020. Також судом не взято до уваги, що відповідно до вказаного Договору АР 0555880 від 21.07.2020 ліміт цивільно-правової відповідальності за завдану майнову шкоду складає 130 000 грн., що повністю покриває стягнуту з відповідачів суму. Отже, зазначений розмір стягнутої судом матеріальної шкоди має відшкодовувати лише страхова компанія Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП», яка є відповідачем у справі, що відповідає вимогам ст. 3, 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім цього, з нього стягнуто на користь позивача 5 000 грн. моральної шкоди, проте розмір такої шкоди позивачем в судовому засіданні не доведено.

Зважаючи на викладені в апеляційній скарзі обставини, відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Станіславською І. В. впродовж встановленого апеляційним судом строку надіслано на адресу суду відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , в якому позивач просить в задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити, а рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог змінити.

Апеляційні скарги на підставі частини другої статті 369 ЦПК України розглядаються судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Місцевим судом установлено, що позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу автомобіля марки (моделі) «NISSAN LEAF», ДНЗ НОМЕР_2 , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 12.02.2019 (т. 1, а.с.64).

Як вбачається з постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2021 року у справі № 127/8127/21, 16.03.2021 року об 11:00 год. у м. Вінниця по вул. Чехова, 7-Б, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «DAF», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності свого маневру, не був уважний та скоїв зіткнення з автомобілем «Nissan Leaf», державний номерний знак НОМЕР_2 , який зупинився позаду; автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками; ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.3 «б», п. 10.9 Правил дорожнього руху; ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 340 грн. (т. 1, а.с.15-16).

Власником джерела підвищеної небезпеки автомобіля марки «DAF 95.380», ДНЗ НОМЕР_1 - є третя особа ОСОБА_3 .

ОСОБА_2 керував транспортним засобом автомобілем марки «DAF», ДНЗ НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 .

Отже, ОСОБА_2 є належним відповідачем у даній справі.

20.07.2020 між ОСОБА_3 і Приватним акціонерним товариством «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» був укладений Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/0555880, строком дії з 21.07.2020 до 20.07.2021 включно (далі Поліс); забезпеченим транспортним засобом згідно вказаного Полісу є автомобіль марки (моделі) «DAF 95.380», ДНЗ НОМЕР_1 ; ліміт відповідальності за даним Полісом за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000 грн.; розмір франшизи 0 грн. (т. 1, а.с.224).

Таким чином, місцевий суд дійшов висновку, що Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» є належним відповідачем у даній справі, а оскільки станом на час розгляду справи вказане товариство не перебуває у процесі припинення, а тому підстави для задоволення позовних вимог до Моторного (транспортного) страхового бюро України відсутні.

ОСОБА_1 23.03.2021 звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» із заявою на виплату страхового відшкодування (т. 1, а.с.14), однак всупереч вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування не було виплачене.

Як встановлено з Висновку експертного дослідження від 16.06.2021 № ЕД-19/102-21/8611-АВ, сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «NISSAN LEAF», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження, яке відбулось 16.03.2021 року, станом на момент проведення огляду, а саме 11.06.2021 року складає 60 898,39 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля «NISSAN LEAF», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на момент проведення огляду, а саме 11.06.2021 року складає 162 467,86 грн. (т. 1, а.с.31-51).

Оскільки висновок експертного дослідження від 16.06.2021 року № ЕД-19/102-21/8611-АВ не є висновком експерта у розумінні ст. 102 ЦПК України, а тому місцевий суд дійшов висновку, що він підлягає оцінці як письмовий доказ.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, виходив з того, що стягненню з винної особи підлягає різниця між вартістю відновлювального ремонту (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та отриманим страховим відшкодуванням, проте в силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 32 467,86 грн. матеріальної шкоди. За встановлених обставин, місцевий суд дійшов до висновку, що з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 48 718,71 грн. страхового відшкодування (60 898,39 грн. вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу 20% (ПДВ)) та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 32 467,86 грн. матеріальної шкоди та 5 000 грн. моральної шкоди, що є обґрунтованою компенсацією (справедливою сатисфакцією) за душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна автомобіля марки (моделі) «NISSAN LEAF», ДНЗ НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що предметом позовних вимог ОСОБА_1 у цій справі є стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до статті 16 ЦК України відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За змістом статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а за шкоду, завдану в наслідок дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

За загальним принципом, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику).

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV, тут і далі в редакції, чинній на момент ДТП)).

Одночасно за положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, що «…Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20))».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Отже, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку підстави для покладення відповідальності на страхувальника відсутні».

Аналогічні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 641/10491/15-ц (провадження № 61-12709св21).

Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню суд інстанції прийняв за основу висновок експертного дослідження від 16.06.2021 року № ЕД-19/102-21/8611-АВ, з яким сторони погодилися й не заявляли клопотання в суді першої та апеляційної інстанції про призначення судової експертизи.

Відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля позивача, в матеріалах справи відсутні.

Згідно зазначеного висновку сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «NISSAN LEAF», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження, яке відбулось 16.03.2021 року, станом на момент проведення огляду, а саме 11.06.2021 року складає 60 898,39 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля «NISSAN LEAF», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на момент проведення огляду, а саме 11.06.2021 року складає 162 467,86 грн. (т. 1, а.с. 31-51).

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції помилково при визначені розміру заподіяної позивачу шкоди, яка підлягає стягненню в межах суми страхового відшкодування, виходив з розрахунку, взявши до уваги суму матеріального збитку 60 898,39 грн., а не вартість відновлювального ремонту 162 467,86 грн.

Визначаючи вартість відновлювального ремонту КТЗ у п. 4 дослідження експерт вказав на показник коефіцієнту Ез 07 (п. 3 дослідження) фізичного зносу, проте при розрахунку за формулою його не застосував.

В той же час відповідно до вимог п. 8 методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = Ср + См + Сс х (1 Ез), де:

Ср вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.;

См вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.;

Сс вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.;

Ез коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, враховуючи, що при визначенні вартості матеріального збитку ВТВ 0 і не нараховується згідно п. 8.6.2. Методики (п. 5 дослідження), вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахуванням зносу дорівнює вартості матеріального збитку і складає 60 898,39 грн.

Таким чином, при стягненні страхового відшкодування суд вірно виходив з розрахунку вартості відновленого ремонту з урахуванням фізичного зносу, оскільки відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Також при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц, від 15 жовтня 2020 року у справі 755/7666/19, в яких суд вказав, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_2 , перевищує розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 32 467,86 грн. матеріальної шкоди та 5 000 грн. моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 просить рішення суду в цій частині залишити без змін, відповідач ОСОБА_4 просить в цій частині рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про те, що відповідно до Договору № АР 0555880 від 21.07.2020 ліміт цивільно-правової відповідальності за завдану майнову шкоду складає 130 000,00 грн., що повністю покриває стягнуту з відповідача суму, оскільки різниця між сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то за змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд вірно врахував душевні страждання, яких позивач зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна, і виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Висновку експертного дослідження від 16.06.2021 року № ЕД-19/102-21/8611-АВ суд першої інстанції надав оцінку як письмовому доказу, а тому апеляційний суд не бере до уваги доводи відповідача про невідповідність експертного дослідження вимогам ст. 102 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем було сплачено в суді першої інстанції 2034,90 грн. судового збору, а також 6 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Відповідно до заявлених позовних вимог про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» 130 000,00 грн. матеріальної шкоди та стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 32 467,86 грн. матеріальної шкоди та 40 000,00 грн. моральної шкоди, вимоги складають 63,3 % та 36,7 % відповідно до ціни позову.

Є слушними доводи позивача ОСОБА_1 щодо помилкового розподілу судових витрат між сторонами.

Оскільки позовні вимоги до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» задоволено частково (48 718,71 грн., що складає 37,5% від заявлених вимог), понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 805,06 грн. (62,5% від 1 288,09 грн.) судового збору та 2 373,75 грн. (62,5% від 3 798,00 грн.) витрат на правничу допомогу слід стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_1 .

Оскільки позовні вимоги до ОСОБА_2 задоволено частково (37 467,86 грн., що складає 49,6% від заявлених вимог), понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 376,39 грн. (50,4% від 746,81 грн.) судового збору та 1 109,81 грн. (50,4% від 2 202,00 грн.) витрат на правничу допомогу слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Апеляційні скарги залишено без задоволення, тому судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за учасником справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Враховуючи наведене, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2022 року слід змінити в частині розподілу судових витрат між сторонами, а в решті рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Станіславська Інна Володимирівна, та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Сільченко Олександр Васильович, задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2022 року змінити в частині розподілу судових витрат між сторонами.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_1 805,06 грн. судового збору та 2 373,75 грн. витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 376,39 грн. судового збору та 1 109,00 грн. витрат на правничу допомогу.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник