Справа № 301/3317/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" листопада 2022 р. м. Іршава

Суддя Іршавського районного суду Закарпатської області Бобик О.І. розглянувши заяву ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Шаранич Сергій Сергійович про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

31 жовтня 2022 року ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Шаранич С.С. звернувся до Іршавського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Позов обґрунтовано тим, що 07.01.2022 між позивачем та відповідачем було укладено розписку, згідно якої відповідач одержав у борг від позивача грошові кошти у сумі 20 000 доларів США, що за курсом Національного банку України, станом на 05.10.2022 року складає суму в розмірі 740 000 грн із зобов`язанням повернути отриману суму у повному обсязі до 07.07.2022. Однак відповідач, незважаючи на встановлений та погоджений порядок та умови повернення грошових коштів відповідно до розписки від 07.01.2022, свого зобов`язання за договором позики не виконав і не повернув позивачу борг у сумі 20 000 доларів США.

Посилаючись на викладене, просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у сумі 20 000 доларів США, що за курсом Національного банку України, станом на 05.10.2022 року складає суму в розмірі 740 000 грн.

У позовній заяві міститься клопотання про забезпечення позову, в якій ОСОБА_1 просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно відповідача ОСОБА_2 та заборонити будь-кому і в будь-який спосіб вчиняти дії щодо відчуження будь-якого майна належного відповідачу до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі. Заява обґрунтована тим, що відповідач свого зобов`язання за договором позики не виконав і не повернув позивачу борг у сумі 20 000 доларів США. Відповідач привласнив кошти позивача та безпідставно ними користується на власний розсуд, ігноруючи права власника цих коштів. У такому випадку у позивача є всі підстави побоюватися, що така позиція відповідача може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вивчивши матеріали позовної заяви та клопотання про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до положень частини 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 цієї ж статті визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз`яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Як вбачається із поданої заяви, предметом спору між сторонами є стягнення боргу за договором позики у сумі 20 000 доларів США.

У заяві про забезпечення позову, заявник просить накласти арешт на все майно відповідача ОСОБА_2 та заборонити будь-кому і в будь-який спосіб вчиняти дії щодо відчуження будь-якого майна належного відповідачу. При цьому, заявником не зазначено конкретне майно, яке перебуває у власності відповідача ОСОБА_2 та на яке він відповідно просить накласти арешт, а також його вартість.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

В свою чергу, застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на все майно боржників у межах суми вимог боржника, при відсутності відомостей про вартість такого майна є невиконуваним.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 березня 2019 року у справі № 824/239/2018 (провадження № 61-49071ав18).

Отже, відсутність відомостей щодо вартості майна ОСОБА_2 позбавляє суд можливості визначитися із таким критерієм застосування заходів забезпечення позову як співмірність, що у свою чергу є підставою для відмови у задоволенні вимог про накладення арешту на все майно боржника.

Також заявником не надано суду будь-яких належних доказів того, що відповідачем умисно вчиняються дії спрямовані на відчуження майна, не доведено існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення позову, а саме по собі неврегулювання спору в досудовому порядку не може свідчити про те, що відповідач має намір не виконувати судове рішення, а невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити його виконання, що в свою чергу також, є підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Згідно зі ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 13, 81, 149-154, 260-261, 353 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Шаранич Сергій Сергійович про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 01.11.2022 року.

Суддя Іршавського

районного суду: О. І. Бобик