Номер провадження: 22-ц/813/3577/22
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

представника ОСОБА_1 адвоката Грігорової Г.Л.,

розглянувши в режимі відеоконференції, за допомогою програмного забезпечення «ВКЗ», апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року по справі за позовом Дачно-будівельного кооперативу «Нова Аркадія» до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також свідоцтва про право власності,

встановив:

12.06.2019 року Дачно-будівельний кооператив (далі-ДБК) «Нова Аркадія» звернувся до суду з позовом, який було змінено 09.07.2019 року, до державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т.І., ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме: рішення державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46116857 від 25.03.2019 року, а саме права приватної власності на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, загальною площею 41,9 кв.м, житловою площею 14 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , запис про право власності № 30844419.

Позивач також просив скасувати вищевказаний запис про право власності № 308444419, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер: 1062, видане 11.06.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Р.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47308155 від 11.06.2019 року, а саме права приватної власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна, касувати запис про право власності 31957178, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47308155 від 11.06.2019 року, прийнятого державним реєстратором, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., про державну реєстрацію права приватної власності на вищевказаний житловий будинок за ОСОБА_1 .

Позовна заява обґрунтована тим, що ДБК «Нова Аркадія» на праві приватної спільної часткової власності належить 14/100 об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно технічного паспорту, виготовленого ТОВ «Пром-Строй ЛТД», станом на 10.04.2019 року будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить ДБК «Нова Аркадія», та складається з: житлового будинку (літ. Р), навісу (літ. Р3), душ (літ. Р4), вбиральні (літ. Р5), гаражу (літ. Р6), альтанки (літ. Р7), огорожі (№1).

Загальна площа приміщень будинку складає 103,5 кв.м, житлова (основна) 34,5 кв.м, допоміжна (підсобна) 69,0 кв.м.

20.03.2019 року державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг», Одеська обл., Мельник Т.І. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46116857 від 25.03.2019 року, було внесено запис про право приватної власності на житловий будинок, загальною площею 41,9 кв.м., житловою площею 14 кв.м. розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 . Підставою виникнення права власності став технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 20.03.2019 року, видавник ТОВ «Конструкт-Проект Груп».

При співставленні схеми розташування будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 та схеми розташування будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , випливає, що за ОСОБА_2 на праві приватної власності зареєстровані будівлі та споруди, що належать ДБК «Нова Аркадія».

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 80 років, про що 02.03.1995 року зроблений відповідний актовий запис № 2192.

Проте, 28.02.2019 року (по спливу більш як 24 роки) приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. заведено спадкову справу № 4/2019, яка зареєстрована в Спадковому реєстрі за № 63833030, до майна ОСОБА_2 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, 28.02.2019 року приватним нотаріусом Фроловою Р.В. видано довідку № 6/02-14 щодо кола спадкоємців, згідно якої «спадщину» після ОСОБА_2 прийняла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 донька померлого. Як зазначено у вказаній довідці, остання була видана з метою проведення реєстрації права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, вказаний об`єкт нерухомості з самого моменту побудування належав позивачу - ДБК «Нова Аркадія». Посвідченням № НОМЕР_2 про право на зайняття службової житлової площі від 1961 року, у вказаному житловому приміщенні була виділена 1 кімната для ОСОБА_2 як службове приміщення для особи, що працює на посаді двірника.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі № 2-3801/11 від 01.07.2011 року встановлена належність службового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, права власності на житлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 у ОСОБА_2 не було, а відтак і «спадковою масою» при «спадкуванні» ОСОБА_1 бути не може, тому реєстраційні дії відносно вказаного житлового приміщення проведені державним реєстратором Мельник Т.І., позивач вважав незаконними.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.05.2021 року позовні вимоги ДБК «Нова Аркадія» були задоволені частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер 46116857 від 25.03.2019 року, а саме реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна житловий будинок, заг. пл.. 41,9 кв.м., житл. пл. 14 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , номер запису про право власності 30844419, з одночасним припиненням речового права (права власності).

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер 1062, видане 11.6.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., щодо отримання спадщини ОСОБА_1 .

Визнано незаконним та скасовано рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Р.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47308155 від 11.06.2019 року, а саме реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна житловий будинок, заг. пл.. 41,9 кв.м., житл. пл.. 14 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), номер запису про право власності 31957178, з одночасним припиненням речового права (права власності).

В іншій частині позову відмовлено (т.4, а.с.25-40).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування вищевказаного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.05.2021 року, ухвалення нового судового рішення, яким просила позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.4, а.с.42-47).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Вирішуючи питання про слухання справи в режимі відеоконференції, за допомогою програмного забезпечення «ВКЗ», за участю представника ОСОБА_1 адвоката Грігорової Г.Л., за відсутності інших учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про час і місце судового засіання (т. 4, а.с.89, 92, 95, 96).

Також за заявою адвоката Грігорової Г.Л., яка надійшла до Одеського апеляційного суду 04.10.2022 року, про участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, ухвалою колегії суддів від 06.10.2022 року, розгляд справи було призначено в режимі відеоконференції (т.4, а.с. 99, 110), про що учасники справи були належним чином повідомлені (т.4, а.с.111-113).

При цьому колегією суддів враховано, що директор ДБК «Нова Аркадія» 11.10.2022 року надав суду заяву про розгляд справи у відсутність сторін (т.4, а.с.114).

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції понад один рік (т.4, а.с. 61), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в режимі відеоконференції, за участю адвоката Грігорової Г.Л., та за наявними доказами, які маються в матеріалах справи, у відсутність інших учасників справи.

Стосовно заяви адвоката Грігорової Г.Л. про долучення доказів до матеріалів справи, а також заперечення на вказану заяву директора ДБК «Нова Аркадія» Чухно В.В. (т.4, а.с.101, 115), в якій також йдеться про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, то колегія суддів залишила без задоволення вказані зави сторін, та з метою повного і всебічного розгляду справи приєднала до матеріалів справи додаткові докази та надала їм оцінку в нарадчій кімнаті.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 17.04.2019 року, а також на день звернення з позовом ДБК «Нова Аркадія» на праві спільної часткової власності належало 14/100 об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна 101), що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до інформаційної довідки № 163903952 (т.1, а.с.10). Згідно технічного паспорту, виготовленого ТОВ «ПРОМ-СТРОЙ ЛТД» станом на 10.04.2019 року, будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належав ДБК «Нова Аркадія», складався з: житлового будинку (літ. Р), навісу (літ. Р3), душ (літ. Р4), вбиральні (літ. Р5), гаражу (літ. Р6), альтанки (літ. Р7), огорожі (№ 1), загальною площею приміщень будинку 103,5 кв.м, житловою (основною) - 34, 5 кв.м, допоміжною (підсобною) - 69,0 кв.м. (т.1, а.с.12-16).

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що 14/100 частки вищевказаного об`єкта нерухомого майна на праві спільної часткової власності належала ДБК «Нова Аркадія» (), яку виділено в окремий об`єкт нерухомого майна та присвоєно реєстраційний номер нерухомого майна 101.

Зазначеними обставинами спростовуються доводи заявника апеляційної скарги про те, що вказана частка об`єкта нерухомого майна на праві спільної часткової власності не належала ДБК «Нова Аркадія».

Разом з тим, згідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 20.03.2019 року державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т.І. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46116857 від 25.03.2019 року, було внесено запис про право приватної власності на житловий будинок, загальною площею 41,9 кв.м., житлова площа 14 кв.м. розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , на підставі технічного паспорту, б/н, виданого 20.03.2019 року ТОВ «Конструкт-Проект Груп» (т.1, а.с.17-18).

При візуальному співставленні схеми розташування будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 та схеми розташування будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , випливає, що за ОСОБА_2 на праві приватної власності були зареєстровані будівлі та споруди, що належали ДБК «Нова Аркадія».

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 80 років ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 2192 (т.1, а.с.20).

Однак, 28.02.2019 року (по спливу більш як 24 роки) приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., у зв`язку з поданням ОСОБА_1 заяви про вступ у спадщину від 28.02.2019р., було заведено спадкову справу № 4/2019, яка зареєстрована в Спадковому реєстрі за № 63833030 до майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У вказаній заяві ОСОБА_1 стверджувала, що ОСОБА_2 постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та що після його смерті залишилась спадщина: житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . (т.1, а.с.92). До заяви також подано довідку від 21.02.2019р. голови комітету мікрорайону «Приморський» про те, що ОСОБА_2 проживав за адресою: АДРЕСА_1 с 12.01.1961р. по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним проживала його донька ОСОБА_1 (т.1, а.с.94).

Крім того, 28.02.2019р. приватний нотаріус Фролова Р.В. видала ОСОБА_1 довідку за №6/02-14, якою повідомила, що у відповідності до спадкової справи №4/2019, заведеної після смерті ОСОБА_2 , коло спадкоємців, що прийняли спадщину є: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Довідка видана з метою проведення реєстрації права власності на житловий будинок (т.1, а.с.114).

У зв`язку з чим, 11.06.2019р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 , і складається в цілому з житлового будинку, позначеного на схематичному плані літ. «А», заг. пл.. 41,9 кв.м., житл. пл.. 14,0 кв.м., а також з надвірних господарчих будівель і споруд, літ. «Б», «Д», сараїв літ. «В», -навісу, №1-3 огорожі, літ. «Г»-вбиральні.

Разом з тим, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК УРСР, в редакції 1963р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку перо те, що в даному випадку відносини спадкування регулюються нормами ЦК УРСР, ст. 549 якого регламентувала порядок прийняття спадщини спадкоємцями:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

При цьому суд правильно послався на Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5, яка діяла на той час, та п. 113 якої було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути:

-довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця;

-довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу;

-копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини;

-запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Крім того, суд правильно зазначив, що відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

При цьому суд першої інстанції правильно врахував, що спадкодавцю ОСОБА_2 на праві власності не належало спірне майно, яке незаконно успадкувала його донька ОСОБА_1 .

Так, як вбачається з матеріалів справи, згідно посвідчення № 256 про право на зайняття службової житлової площі від 6.1.1961 року, у вказаному житловому 2-х поверховому будинку була виділена 1 кімната площею 16,0 кв.м. для ОСОБА_2 як службове приміщення для особи, що працює на посаді двірника ДБК «Нова Аркадія» (т.1, а.с.23).

Більше того, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.07.2011р. по справі № 2-3801/11 визнано право користування службовим приміщенням ДБК «Нова Аркадія», розташованим за адресою: АДРЕСА_1 за родичами ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їх дітьми: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зобов`язано ДБК «Нова Аркадія» укласти з ОСОБА_3 на склад сім`ї чотири особи ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та двоє їх неповнолітніх дітей) договір

При цьому, серед кола родичів, які проживали з ОСОБА_2 , і за якими судом визнано право користування службовим приміщенням, відсутня ОСОБА_1 .

Із тексту вказаного рішення Приморського районного суду м. Одеси по справі № 2-3801/11 від 01.07.2011 року вбачається, що в 1959 р. ОСОБА_2 для проживання сім`ї складом три особи було надане житло площею 16,0 кв.м. в службовій квартирі в будинку АДРЕСА_1 , що складалася з двох кімнат, кухні та підсобних приміщень, тобто встановлена належність службового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 саме ДБК «Нова Аркадія», де мають право проживати після його смерті як наймачі службового приміщення і члени його сім`ї.

Також з рішення суду вбачається, що саме ці родичі, а не ОСОБА_1 , на день смерті її батька ОСОБА_2 проживали з ним померлим: АДРЕСА_1 ), та на яке просили також визнати за ними право власності. Із вказаного рішення суду вбачається, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 щодо визнання за ними права власності на службове приміщення було відмовлено.

Вказане рішення суду ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.06.2012 р. було залишено без змін, у зв`язку з чим набрало законної сили, та в подальшому відповідачкою не було оскаржено.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції взяв до уваги всі вищевикладені обставини та крім того, виходив із принципу res judicata, якому Європейський Суд з прав людини і основоположних свобод (далі ЄСПЛ) та Верховний Суд віддає перевагу.

Виходячи з матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що житло, де проживав померлий ОСОБА_2 , було службове (літ. «Р») та яке розташоване в будівлі ДБК «Нова Аркадія», що також підтверджується вищевказаним рішенням суду від 01.07.2011р., та право власності на 14/100 частин якого в подальшому було зареєстровано за ДБК «Нова Аркадія», та виділено в натурі.

Тобто колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право власності на житлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , як і за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 за життя не було набуто, а відтак і не було «спадковою масою», у зв`язку з чим не могло бути успадковано, у тому числі ОСОБА_1 .

Не дивлячись на це, по спливу 24 років після смерті ОСОБА_2 , державний реєстратор КП «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т.І. 20.03.2019 року здійснила державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, загальною площею 41,9 кв.м, житловою площею 14 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (номер запису про право власності № 3084441).

При цьому належних та допустимих доказів щодо законності набуття права власності та зміни адреси з буд. АДРЕСА_2 для такої реєстрації права власності не вбачається. Будь-яких документів щодо права власності чи навіть права проживання за ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 з матеріалів спадкової справи чи матеріалів з державної реєстрації також не встановлено.

При цьому, суд першої інстанції правильно вказав, що відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття права власності на нерухоме майно. Тобто повинно бути доведено факт набуття (виникнення) права власності особою.

Суд правильно вказав, що відповідно до ч.3 ст. 10 вищевказаного Закону України державний реєстратор:

встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником;

під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень;

відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав;

присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;

виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);

формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;

формує реєстраційні справи у паперовій формі;

здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно ч. 4 ст. 18 Закону Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

За змістом ст. 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи.

Разом з тим, якщо за життя спадкодавець не набув право власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває на це майно право власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. До набуття права власності у встановленому законом порядку спадкоємець повинен здійснювати дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Зазначені правові позиції містяться в постанові Верховного Суду від 24.01.2017р., у справі №638/6703/16-ц.

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що державним реєстратором Мельник Т.І. було порушено порядок державної реєстрації прав, так як вона не перевірила документи на наявність підстав для відмови у проведенні державної реєстрації прав, не встановила відповідність заявлених прав (в довідці нотаріуса зазначена адреса АДРЕСА_1 ) і поданих/отриманих документів вимогам законодавства (відсутній документ про набуття померлим права власності), а також не перевірила відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, не перевірила відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах. Як наслідок державний реєстратор ОСОБА_7 не прийняла рішення про відмову в державній реєстрації прав, що в свою чергу стало підставою для незаконного внесення недостовірних відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який, з посиланням на практику ЄСПЛ, Конституцію України та вимоги національного законодавства України дійшов правильного висновку про те, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Для відновлення судом порушеного права позивача, додаткове скасування судовим рішенням запису про право власності 308444419, внесеного на підставі визнаного незаконним та скасованого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46116857 від 25.03.2019 року, чинним законодавством України не передбачено.

В ході розгляду справи представник ОСОБА_1 стверджувала, що ОСОБА_1 прийняла спадщину, оскільки проживала з ОСОБА_2 без реєстрації місця проживання та вела з ним спільне господарство до дня його смерті за адресою: АДРЕСА_1 , тобто фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

З цих підстав, суд першої інстанції правильно зазначив, що Верховний Суд у постанові від 25.03.2020 року у справі № 305/235/17 (провадження № 61-11869св19) встановив, що може бути доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном, тобто прийняття спадщини.

Так, під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Однак матеріали справи не мають доказів того, що ОСОБА_1 проживала зі своїм батьком ОСОБА_2 на день його смерті і що вона фактично вступила у володіння або управління спадковим майном, як то було передбачено ст. 549 ЦК УРСР.

Крім того, згідно відомостей, наданих Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради у листі № 624/01-07 від 31.03.2021 року на виконання ухвали суду від 17.03.2021 року, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , починаючи з 08.04.1994 року (т.2, а.с.100-101).

Зазначене також підтверджується і копією паспорта громадянина України ОСОБА_1 (т.3, а.с.2-3).

Згідно оглянутої у судовому засіданні суду першої інстанції наданої ОСОБА_1 будинкової книги на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , 30.03.1994 року ОСОБА_1 знята з реєстрації за вказаною адресою (т.3, а.с.145-146).

Матеріали даної судової справи також не містять рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття ОСОБА_1 спадщини, в силу положень ст. 549 ЦК УРСР, матеріали спадкової справи № 4/2019 та

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов правильно і обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не прийняла спадщини після смерті свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не прийнято спадщину у встановлений законом спосіб, так як житловий будинок загальною площею 41,9 кв.м, житловою площею 14 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ніколи не належав її батьку ОСОБА_2 , а тому не входив до складу його спадщини, а приватним нотаріусом Фроловою Р.В. було порушено порядок видачі свідоцтва про право на спадщину, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер 1062, виданого 11.06.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., щодо отримання спадщини ОСОБА_1 , є законними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.

У свою чергу, оскільки право власності на житловий будинок було зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, яке суд вважав недійсним, підлягає задоволенню позовна вимога про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Р.В. як державного реєстратора, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47308155 від 11.06.2019 року, а саме права приватної власності на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, загальною площею 41,9 кв.м, житловою площею 14 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , номер запису про право власності 31957178, з одночасним припиненням речового права (права власності).

Суд першої інстанції, з посиланням на практику Верховного Суду дійшов правильного висновку про те, що оскільки свідоцтво про право на спадщину не має правочинного характеру, воно не може визнаватися недійсним із посиланням на ст. ст. 203, 215236 ЦК.

При цьому суд правильно зазначив, що визнання незаконними і скасування рішень, щодо державної реєстрації права на майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 , а в подальшому за ОСОБА_1 , з одночасним визнанням недійсним свідоцтва про право на спадщину, є захистом прав позивача на його майно від їх порушення іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо того ж самого нерухомого майна, що повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 04.09.2018 року, у справі 823/2042/16, (провадження № 11-377апп18).

Що стосується рішення Приморського районного суду м.Одеси від 29 червня 2022 року, копію якого приєднано до матеріалів справи за заявою адвоката Грігорової Г.Л. (т.4, а.с. 102-105), то колегія суддів зазначає, що воно не має преюдиційного значення до даної справи, враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 не є її учасником, вказане рішення суду ухвалено більше ніж через рік після ухвалення оскаржуваного судового рішення і вказаним судовим рішенням не спростовуються висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не є спадкоємицею нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, постанова Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 522/19540/18-ц (провадження №61-84св21), копія якого мається в т. 4 на а.с. 118-135 свідчить про те, що ОСОБА_1 також не є спадкоємицею нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Через перебування судді Цюри Т.В. у частковій відпустці, повне судове рішення складено 07.11.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра