ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6300/22 Справа № 194/1734/21 Суддя у 1-й інстанції - Корягін В.О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07 липня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі - ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, мотивуючи його тим, що він понад 14 років 8 місяців працював в умовах впливу шкідливих факторів на організм, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, та внаслідок чого отримав хронічні професійні захворювання, а саме: радикулопатію попереково-крижову L5, S1 та шийну С6-С8, антракосилікоз першої ступені, ЛН першої ступені, нейросенсорну приглуховатість першої ступені, що підтверджується актом за формою П-4, складеного за наслідком розслідування хронічного професійного захворювання від 31 травня 2016 року.

Вказує, що 06 вересня 2016 року, згідно з довідками медико-соціальної експертної комісії, було первинно сукупно встановлено 55% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Визначено необхідність в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, в використанні напівжорсткого корсету. Рекомендовано нагляд і лікування у профільних лікарів та стаціонарне лікування.

Посилаючись на те, що нестворення роботодавцем безпечних та нешкідливих умов праці на підприємстві, де він працював, є порушенням законодавства про охорону праці, що в свою чергу стало причиною отримання ним професійних захворювань та призвело до зменшення обсягу трудової діяльності, проходження лікування, щоденного перенесення фізичного болю та моральних переживань, що позбавляє його можливості нормально відпочивати, реалізувати свої звички та бажання, нормально вести бесіду із співрозмовником, має систематичний кашель та задишку, порушення сну та дратівливість, стан легень підвищує ризик зараження COVID-19 порушення нормальних життєвих зв`язків, просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 227 000 грн.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07 липня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 110 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підприємство забезпечило позивача спеціальним одягом, засобами індивідуального захисту та створило безпечні і нешкідливі умови праці у рамках існуючої технології видобутку вугілля. Іншої технології видобутку на території України не запроваджено. Посадові особи підприємства до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалися. Вказує, що законодавець чітко усвідомлюючи шкідливість та небезпечність умов роботи гірників, надає їм пенсію за віком на пільгових умовах, втрата ОСОБА_1 працездатності компенсується йому щомісячними страховими виплатами, одноразовою допомогою при звільненні, оплатою витрат на лікування. Зауважує, що позивачу встановлена третя група інвалідності, яка є робочою. Вказує, що при звільненні ОСОБА_1 претензій до підприємства в тому числі і в частині компенсації моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання не мав, про що позивачем була написана відповідна заява про відсутність претензій до підприємства. Та про що між сторонами було укладено відповідну угоду від 09 вересня 2016 року. При звільненні позивачу була нарахована та виплачена компенсація немайнової (моральної) шкоди у розмірі 41 375,25 грн. розрахованої з розрахунку стажу роботи в галузі та середнього заробітку робітника. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази зміни психічного стану позивача внаслідок захворювання. Індивідуальна програма реабілітації до матеріалів справи позивачем надана не була. Вважає, що встановлення втрати професійної працездатності не свідчить про спричинення позивачу моральної шкоди. Розмір моральної шкоди є явно завищеним.

Позивачем була надана заява, в якій посилався на правильність розрахунку суду першої інстанції під час розгляду справи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом та це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 працював на шахті ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» за різними професіями з повним робочим днем під землею понад 14 років (а.с.39-50).

09 лютого 2016 року ОСОБА_1 було звільнено за частиною 2 статті 40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я (а.с.45).

31 травня 2016 року складено медичний висновок лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я Українського науково-дослідний інститут промислової медицини м.Кривого Рогу, яким встановлена наявність хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 (а.с.19-21).

01 липня 2016 року складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 за формою П-4, затвердженого начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Снісарем В.В., відповідно до якого встановлено, що хронічне професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалою дією шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технологічних процесів, механізмів, засобів індивідуального захисту. Причинами виникнення професійного захворювання є рівень фізичного перевантаження, запиленість повітря робочої зони, рівень шуму, несприятливий мікроклімат, рівень напруженості праці.

Згідно вказаного акту, наслідком відповідних шкідливих умов праці є радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6-С8, антракосилікоз першої ступені, ЛН першої ступені, нейросенсорна приглуховатість першої ступені (а.с.16-18).

Згідно виписки з акту огляду Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 09 вересня 2016 року, серії 12 ААА №042538, первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках в розмірі 55% (40% радикулопатія, 10% антракосилікоз, 5% туговухість) встановлено третю групу інвалідності (а.с.10).

09 вересня 2016 року ОСОБА_1 до підприємства було подано заяву про відсутність претензій до підприємства в частині компенсації (відшкодування) моральної шкоди (а.с.82).

09 вересня 2016 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» було укладено угоду, відповідно до якої підприємство зобов`язується вчинити дії щодо розслідування, виявленого у ОСОБА_1 професійного захворювання, оформити всі необхідні документи для проходження медичного освідування на предмет установлення стійкої втрати професійної працездатності. При встановленні по виявленому професійному захворювання стійкої втрати працездатності, що виключає можливість продовження роботи за своєю професією (посадою), зобов`язується запропонувати всі наявні вакансії для раціонального працевлаштування, тобто переведення на іншу роботу, не протипоказану по стану здоров`я. при встановленні інвалідності у зв`язку з виявленим профзахворюванням зобов`язується дотримуватися встановленої програми реабілітації інваліда, в тому числі заходи психологічної реабілітації у разі встановлення таких. Зобов`язується надавати ОСОБА_1 соціальні пільги та гарантії, в порядку та на умовах, передбачених колективним договором підприємства. ОСОБА_1 , згідно п.6 умови договору, не має до підприємства претензій по компенсації (відшкодування) моральної шкоди, пов`язаного з виявленими профзахворюваннями та усілякі взаємовідносини між сторонами даної угоди з приводу компенсації моральної шкоди визнаються вичерпаними з моменту підписання угоди (а.с.81).

Довідкою Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги за результатами огляду від 03 вересня 2019 року, серії 12 ААА № 078122, повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках в розмірі 55% (40% радикулопатія, 10% антракосилікоз, 5% туговухість), група інвалідності - третя (а.с.12).

Згідно довідки до акту огляду Міжрайонною профпатологічною медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №628543 від 03 вересня 2019 року встановлено ОСОБА_1 повторно третю групу інвалідності внаслідок професійного захворювання вже безстроково. Рекомендований нагляд та лікування у травматолога, невролога, пульмонолога та ЛОР, стаціонарне лікування. Протипоказана важка фізична праця, робота в умовах дії шуму, пилу, підземно. Господарча праця в невеликому обсязі, охоронник, слюсар (а.с.13-14).

Згідно медичних документів позивача вбачається, що ОСОБА_1 має скарги на стійкий біль та обмеження рухів у шийному та поперековому відділах хребта з іррадацією в праві руку та ногу, порушену ходу, біль в плечових, ліктьових та колінних суглобах, обмеження рухів, та хрускіт в них, заніміння кінцівок, переважно правих, періодичний головний біль, періодичний кашель, зниження слуху, сухий кашель, задишку при фізичній нагрузці, зниження слуху, головний біль (а.с.22-38).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким було допущено перевищення показників важкості праці, що підтверджено висновками комісії при розслідуванні хронічного професійного захворювання, на підставі яких складено акт розслідування причини професійного захворювання від 31 травня 2016 року, а тому наявні правові підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок професійного захворювання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

З аналізу змісту ст.1167 ЦК України вбачається, що підставами відповідальності за завдану моральну шкоду є наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина останнього.

Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У відповідності до статті 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно частини 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року №337 "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві (далі - постанова) хронічне професійне захворювання (отруєння) - захворювання, що виникло внаслідок провадження професійної діяльності працівника виключно або переважно впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, пов`язаних з роботою;

медичний висновок - висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

Пунктом 89 постановлено, що усі випадки хронічних професійних захворювань незалежно від строку їх настання підлягають розслідуванню.

Хронічне професійне захворювання (отруєння) не завжди супроводжується втратою працездатності. Випадки професійних інфекційних захворювань та хронічних професійних інтоксикацій розслідуються як хронічні професійні захворювання (отруєння) (пункт 90).

Таким чином, з аналізу наведеного законодавства колегія суддів наголошує, що при вирішенні дійсного спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди внаслідок професійного захворювання підлягають доказуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При цьому, чинне законодавство встановлює, що наявність зв`язку між погіршенням стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу підтверджується висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 надано належні та допустимі докази втрати ним професійної працездатності, а саме виписку з акту огляду Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 09 вересня 2016 року, серії 12 ААА №042538, первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках в розмірі 55% (40% радикулопатія, 10% антракосилікоз, 5% туговухість), встановлено третю групу інвалідності, а також довідку Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги за результатами огляду від 03 вересня 2019 року, серії 12 ААА №078122, якою повторно встановлено, що ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках не змінилася, група інвалідності залишається. Крім того, було надано довідку до акту огляду Міжрайонною профпатологічною медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №628543 від 03 вересня 2019 року встановлено ОСОБА_1 повторно третю групу інвалідності внаслідок професійного захворювання вже безстроково. Рекомендований нагляд та лікування у травматолога, невролога, пульмонолога та ЛОР, стаціонарне лікування. Протипоказана важка фізична праця, робота в умовах дії шуму, пилу, підземно. Господарча праця в невеликому обсязі, охоронника, слюсаря.

Вказані медичні документи, колегія суддів вважає належними та допустимими доказами втрати позивачем професійної працездатності, оскільки останні в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства та встановлюють, що протягом тривалого часу стан здоров`я позивача не змінився, професійна працездатність не відновлена.

Колегія суддів зауважує, що відповідні висновки, незважаючи на наявність у сторін такого права, до суду, зокрема, роботодавцем не оскаржувалися.

Крім того, колегія суддів зауважує, що усі випадки хронічних професійних захворювань незалежно від строку їх настання підлягають розслідуванню, за результатом якого складається відповідний акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4, в якому, зокрема, зазначається обставини та причини виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння).

В матеріалах справи наявний акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) у ОСОБА_1 за формою П-4 від 01 липня 2016 року року, затверджений начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Снісарем В.В., відповідно до якого встановлено, що хронічне професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалою дією шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технологічних процесів, механізмів, засобів індивідуального захисту. Причинами виникнення професійного захворювання є рівень фізичного перевантаження, запиленість повітря робочої зони, рівень шуму, несприятливий мікроклімат, рівень напруженості праці.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним, що хронічні професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, та вважає, що висновок суду про спричинення позивачу моральної шкоди в розмірі 110 000 грн. є обґрунтованим, розумним та справедливим, зважаючи на те, що позивач переніс зменшення обсягу трудової діяльності, був вимушений неодноразово звертатися до лікарів та проходити лікування, виписки з медичних карток позивача свідчать про те, що внаслідок професійного захворювання позивач постійно відчуває почуття болю, має швидку втомленість, має задишку та хворобу легень, що зважаючи на розповсюдження в країні та світі гострого інфекційного захворювання, збудником якого є вірус SARS-CoV-2, носить великий ризик його захворювання та можливість мати негативні наслідки для здоров`я хворого. Крім того, негативно впливає на його життєдіяльність, оскільки позивач тривалий час перебуває під наглядом лікарів, потребує медикаментозного та санаторного лікування, що у свою чергу впливає на звичний спосіб життя позивача, втрата працездатності є невідновною, що у свою чергу спричинює йому душевні страждання.

Доводи апеляційної скарги щодо наявної угоди про відмову від претензії, а також доводи апелянта щодо виплати йому моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до частини першої, п`ятої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У порушення наведеної норми, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження фактичного відшкодування ним моральної шкоди, завданої позивачу. Сам лише факт написання позивачем заяви про відсутність у позивача претензій щодо відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання до відповідача не є підтвердженням відшкодування такої шкоди і не позбавляє права позивача звернутися до суду із позовом до відповідача у порядку цивільного судочинства.

Надана відповідачем виписка щодо розрахунку заробітної плати таким доказом не є, оскільки зазначена підприємством сума в розрахунковому документі підприємства, не є виплатою моральної шкоди працівникові, а є одноразовою допомогою при виході працівника на пенсію, що є однією з соціальних гарантій гірників та шахтарів України.

Отже, відповідач вводить суд в оману, видаючи виплачену одноразову допомогу при звільненні, за відшкодовану моральну шкоду.

Крім того, колегія суддів зауважує, що за своєю суттю відповідна угода схиляє працівника до засвідчення ним своєї відмови від звернення до суду за захистом, зокрема, щодо відшкодування на його користь моральної шкоди, внаслідок ушкодження його здоров`я, що є грубим порушенням прав останнього, як незахищеної сторони по відношенню до роботодавця, така відмова цивільно-процесуальним законодавством визнається недійсною згідно статті 4 ЦПК України.

Також, колегія суддів зауважує, що визначені угодою умови та зобов`язання з боку підприємства є фактичним відображенням процедур, встановлених чинним законодавством про працю, та не надає працівникові жодних додаткових гарантій чи заохочень.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» залишити без задоволення.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.