Єдиний унікальний номер 341/1390/22
Номер провадження 2/341/467/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мергеля М. Р. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

установив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що їй належить будинок АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу. Крім неї в цьому будинку зареєстрований відповідач, який у ньому не проживає. Реєстрація відповідача у цьому будинку створює незручності позивачці, порушує її права володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Ухвалою суду від 19 жовтня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження, у якій роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Копію ухвали надіслано сторонам. У наданий в ухвалі термін від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Судове засідання призначено на 08 листопада 2022 року.

У судове засідання 08 листопада 2022 року сторони не з`явились.

Позивачка 08 листопада 2022 року через канцелярію суду подала заяву, у якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити (а. с. 37).

На офіційно зареєстровану адресу місця проживання відповідача надсилалась поштова кореспонденція із суду, яка повернулась 03 листопада 2022 року з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 35).

Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, відповідач вважається повідомленим. Відзив не подав, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надсилав.

Положеннями частини першої статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( пункт 1 частини третьої статті 223 ЦПК України).

Таким чином, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки позивачка та відповідач повідомлені належним чином про судове засідання, причини неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавали, позивачка просила розгляд справи здійснювати без її участі.

Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на викладені обставини та строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи та ухвалення рішення без участі сторін на підставі наявних матеріалів.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 06 вересня 2022 року, який зареєстрований в реєстрі за № 232 та посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Фрісом Н. Р. позивачка набула право власності, зокрема, на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 (а. с. 7-8).

Відповідно до змісту копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджується, що позивачка є власницею будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Форма власності: приватна, розмір частки: 1/1. Дата державної реєстрації 06 вересня 2022 року. Підстава для реєстрації: договір купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 06 вересня 2022 року, зареєстрований в реєстрі за № 232, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Фрісом Н. Р. (а. с. 9).

Згідно з копією довідки від 14 вересня 2022 року № 456, яка видана Блюдниківським старостинським округом № 2 Галицької міської ради, вбачається, що у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не проживає за цією адресою (а. с 10).

Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов від 02 вересня 2022 року № 35 підтверджується, що при обстеженні ОСОБА_2 , 1972 року народження, зареєстрований у АДРЕСА_1 , але не проживає за цією адресою більше півтора року (а. с. 11).

Зі змісту заяв свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 12 вересня 2022 року, які проживають по АДРЕСА_2 , підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 у спірному житлі не проживає з 2015 року (а. с. 12-13).

Відповідно до змісту позову позивачці відомо, що відпвідач виїхав у 2015 році на постійне місце проживання в США та повертатись в Україну не планує.

Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права.

Статтею 41 Конституції України та статтею першою Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Поняття права власності визначено статтею 316 ЦК України, згідно з якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Суд установив, що відповідач зареєстрований у спірному житловому приміщенні з дозволу попереднього власника будинку, набувши таким чином право користування чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом.

Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.

Відповідно до змісту частини першої статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна, в тому числі, будинку.

У частині першій статті 402 ЦК України вказано, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном (частини друга, п`ята статті 403 ЦК України).

У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що з 2015 року відповідач не проживає у спірному житлі, виїхав з належного їй житлового будинку у 2015 році в США та більше у будинок не повертався. Реєстрація відповідача у цьому будинку створює незручності позивачці, порушує її права володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Позивачка, як власниця майна, не бажає, щоб відповідач був зареєстрований у її житловому будинку.

Згідно з частиною шостою статті 403 ЦК України сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений.

Таким чином, позивачка, фактично, заявила про припинення сервітуту відповідача на користування її майном (будинком), а тому до цих спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 406 ЦК України.

Вирішуючи питання про право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та членами його сім`ї та правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла і членами його сім`ї.

Установлено, що новий власник заперечує щодо надання відповідачу права користування цим житлом. Порядок користування житлом з відповідачем договором не визначався.

Положення статті 406 ЦК України у спорі між власником майна та членом сім`ї колишнього власника такого майна з приводу захисту права власності на житлове приміщення, можуть бути застосовані за умови, якщо сервітут був встановлений, але потім припинився. Установлення такого сервітуту презюмується на підставі статті 402, частини першої статті 405 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, в цій справі відповідач набув право користування чужим майном (будинком), яке за своєю суттю є сервітутом, встановленим законом, і який був похідним від права власності попереднього власника.

Так, згідно зі статтею 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є: зокрема, 1) право володіння; 2) право користування (сервітут).

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Згідно з частиною третьою статті 404 ЦК України право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення (частина друга статті 406 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, відповідач згідно з частиною першою статті 405 ЦК України набув сервітуту, який полягав у праві користування житловим приміщенням, оскільки він був членом сім`ї колишнього власника житлового приміщення (будинку). Такий сервітут є тимчасовим і відповідно до пункту 4 частини першої статті 406 ЦК України припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Право членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок (квартиру) в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування цим жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14.

Таким чином, виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування житлом та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на цей будинок (квартиру), а відтак - припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім`ї на користування цим житлом. Отже, права членів сім`ї власника будинку на об`єкт власності є похідними від прав самого власника. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об`єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири).

Зважаючи на принцип змагальності сторін, відсутність будь-яких доказів, що спростовують доводи позовних вимог, суд дійшов висновку про припинення сервітуту відповідача, тобто права користування будинком, який належить позивачці.

Зі змісту позову установлено, що такий обґрунтований приписами статті 405 ЦК України та статті 72 ЖК України.

Проте, вказані норми права не підлягають застосуванню до спірних відносин, оскільки сторони не є членами однієї сім`ї, а будинок є приватною власністю позивачки, тоді як статтями 71, 72 ЖК України урегульовано взаємовідносини між наймодавцями та наймачами житла або членами їх сім`ї і стосуються житла в державному житловому фонді.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 зазначила, що суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Зміст позовних вимог дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_1 прагне захистити своє право власності шляхом зняття відповідача з реєстрації у належному їй будинку, що створює їй перешкоди у реалізації свого права без будь-яких обмежень.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України і такий перелік не є вичерпним.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Таким чином, усунення в судовому порядку відповідних перешкод у реалізації права власника відбувається за допомогою негаторного позову (ст. 391 ЦК України).

Отже, враховуючи те, що відповідач не є членом сім`ї нової власниці житла, не належить до кола осіб, які постійно проживають разом з нею і ведуть з нею спільне господарство, договір про порядок користування чужим майном з позивачкою не укладав, а його реєстрація в житловому приміщенні порушує право позивачки на вільне розпорядження і користування майном, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у спосіб, який полягає в усуненні перешкод у користуванні будинком, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Таке рішення суду матиме наслідком зняття відповідача з реєстрації у вказаному будинку позивачки.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, суд, з дотриманням положень частини шостої статті 259, частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його повного складання. На виконання вимог частини четвертої статті 268 УПК України підписав судове рішення без його проголошення.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 258, 259, 263, 265, 268, 272 - 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження майном шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10 листопада 2022 року.

Учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

відповідач ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ