Справа № 136/1648/22
провадження № 2/136/435/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2022 р. м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Шпортун С.В., отримавши та розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову №136/1648/22,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною заявою, мотивуючи тим, що 13.09.2022 ОСОБА_2 отримала від нього у позику грошові кошти в сумі 700 (сімсот) доларів США та зобов`язалась їх повернути до 27.09.2022 включно, запевнивши, що кошти будуть повернуті після продажу квартири, що розташована в АДРЕСА_1 , та яка є їх з чоловіком ОСОБА_3 спільною сумісною власністю, право власності на яку зареєстровано за чоловіком. Також відповідач вказала, що кошти їй необхідні для часткового погашення заборгованості згідно договору позики укладеного її чоловіком, в забезпечення виконання зобов`язання за яким виступила вказана квартира, отож договір із відповідачем було укладено в інтересах її сім`ї на виконання зобов`язань чоловіка.

Ураховуючи те, що грошові кошти у визначений у розписці строк не було повернуто відповідачем, на письмову вимогу відповідач не вчинила жодних дій щодо повернення позики, наведене стало підставою для звернення до суду із позовом про стягнення отриманих відповідачем у позику коштів в сумі 700 (сімсот) доларів США.

Водночас приймаючи до уваги те, що ОСОБА_2 не має у особистій приватній власності рухомого чи нерухомого майна, постійного офіційного місця роботи, утім на праві спільної сумісної власності їй із чоловіком належить зазначена вище квартира, що розташована в АДРЕСА_1 , однак таке нерухоме майно є предметом продажу, що в разі його реалізації може ускладнити виконання можливого рішення суду у даній справі, наведене стало підставою для звернення до суду із заявою про накладення арешту на вищевказане нерухоме майно, а також грошові кошти, що належать ОСОБА_2 .

Суд, вивчивши та ослідивши матеріали справи і надані на підтвердження викладених у заяві обставин докази, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Суд звертає увагу, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду (Касаційного цивільного суду) у постанові від 25 вересня 2019 року по праві N 320/3560/18.

У наданій до позову і до заяви про забезпечення позову в якості доказу розписці від 13.09.2022 вбачається, що вона містить умови отримання ОСОБА_2 в борг грошей у розмірі 700 доларів США від ОСОБА_1 із зобов`язанням їх повернення, строк виконання якого настав 27.09.2022.

На час розгляду цієї заяви оригінал розписки наявний у позивача, доданий до позову, що свідчить про невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором позики від 13.09.2022, а відтак наявність між сторонами спору щодо повернення грошових коштів, які в еквіваленті до гривні на час звернення до суду згідно із ставкою НБУ складають 25 592 грн становить (700 х 36.56 (курс долара США).

Водночас у розписці відсутні будь-які посилання про те, що договір позики був укладений на забезпечення виконання іншого зобов`язання по відношенню до ОСОБА_3 , а надані до заяви договори позики грошових коштів від 24.03.2021, однією із сторін якого є ОСОБА_3 , в одному з яких предметом забезпечення є належна йому квартира, жодним чином не підтверджують вказаних обставин, оскільки є окремими правочинами, що зобов`язують сторін до їх виконання та не виключають реалізацію предмета забезпечення на їх виконання.

При цьому, як було встановлено судом реалізація такого нерухомого майна мала існування ще до укладення розписки між сторонами цього спору, про що позивачеві було достовірно відомо, відтак відповідач не вчиняла будь - яких дій щодо приховування майна, що може входити до складу спільної сумісної власності. Також суд звертає увагу, що вартість нерухомого майна у вигляді квартири не співвідноситься із розміром грошових коштів, які надано позивачем відповідачеві у позику.

Крім цього, як було встановлено судом із заяви позивач стверджує, що відповідач не працює, не має офіційного заробітку (доходу), не має у розпорядженні грошових коштів, відкритих на її ім`я банківських рахунків та наявних на них вкладів, відтак не володіє інформацією про установи, де можуть зберігатись наявні у відповідача грошові кошти, утім просить накласти арешт на належні відповідачеві грошові кошти.

Суд звертає увагу, що в силу приписів ЦПК України, позивач за наявності відповідної інформації про наявність у розпорядженні відповідача грошових коштів, їх місцезнаходження та складнощів в отриманні такої інформації, оскільки вона є конфіденційною не позбавлений права встановити її шляхом звернення до суду із заявою про витребування доказів, однак такими своїми правами позивач не скористався, а суд не зобов`язаний в рамках вирішення заяви про забезпечення позову встановлювати самостійно, дотримуючись принципу змагальності сторін.

Суд, з`ясувавши обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, їх співмірність та співвідношення із негативними наслідками від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права та законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії, суд приходить до висновку про відсутність передбачених ч.1 ст.149 ЦПК України підстав для забезпечення позову, у зв`язку з чим відмовляє у його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 149 - 153, 353-355 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №136/1648/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Світлана ШПОРТУН