ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

01 листопада 2022 року

м. Валки Харківської області

справа № 639/5138/17

провадження № 22-ц/818/3741/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

розглянув у порядку підготовки до апеляційного розгляду цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції», ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна про визнання договору недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_3 представника ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 вересня 2017 року в складі судді Гаврилюк С.М.,

у с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» (далі - ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції»), ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу (далі- ХМНО) Малахова Галина Іванівна про визнання договору недійсним.

Позов мотивовано тим, що 21 липня 2016 року між ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого останній придбав квартиру АДРЕСА_1 . Продаж квартири здійснено за 220 000 грн. Позивачка вважає, що указаний договір має бути визнаний судом недійсним. Вказує, що сторони договору навмисно зменшили вартість квартири, оскільки відповідно до висновку про вартість майна, складеного на її замовлення незалежним суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 , вартість указаної квартири складає 1 015 233,12 грн. Зазначення у договорі купівлі-продажу заниженої її вартості дало змогу ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» уникнути сплати податку від продажу та інших передбачених законом платежів. Також на момент укладення договору у провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова перебувала справа за позовом ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» про стягнення заборгованості за кредитним договором, у забезпечення виконання якого була передана спірна квартира. Продавець навмисно ввів в оману та не повідомив покупця щодо наявності зареєстрованих осіб у зазначеній квартирі, а саме ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , , які постійно в ній проживають та мають на неї майнові права.

Посилаючись на викладене, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 21 липня 2016 року, укладений між ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г. І., зареєстрований в реєстрі за № 1626.

У вересні 2017 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, яка мотивована тим, що ОСОБА_2 вживає незаконні дії щодо її виселення зі спірної квартири, у зв`язку з чим вона зверталася до правоохоронних органів з відповідною заявою. Зазначала, що у неї існує обґрунтована підозра, що у випадку задоволення її позовних вимог, відповідач уникне від виконання своїх зобов`язань, перепродасть квартиру іншій особі, що унеможливить виконання рішення суду.

Посилаючись на викладене, просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 38,5 кв. м, загальною площею 65,5 кв. м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01, номер запису про право власності 15513975.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 вересня 2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження у будь-який спосіб квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 65,5 кв. м, загальною площею 38,5 кв. м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 01, номер запису про право власності: 15513975, яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі відчуження спірного нерухомого майна, тому необхідно забезпечити позов шляхом накладення заборони на відчуження у будь-який спосіб спірної квартири.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 23 квітня 2021 року подав апеляційну скаргу. До апеляційної скарги заявником було додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з посиланням на те, що копію зазначеної ухвали ОСОБА_2 отримав тільки 14 квітня 2021 року. Також заявник посилався на хворобу свого представника.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вжиті заходи забезпечення позову є безпідставними та неспівмірними із заявленими вимогами.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 14 червня 2021 року поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 вересня 2017 року та відкрито апеляційне провадження.

Постановою Харківського апеляційного суду від 10 січня 2022 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 вересня 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заходи забезпечення позову, які просила застосувати ОСОБА_1 , не є співмірними із заявленими позовними вимогами. Також апеляційний суд зазначив, що позивачем не надано будь-яких доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Постановою Верховного Суду від 21 вересня 2022 року ухвалу Харківського апеляційного суду від 14 червня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 10 січня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що апеляційна скарга на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 вересня 2017 року подана відповідачем засобами поштового зв`язку 23 квітня 2021 року, тобто поза межами річного строку. ОСОБА_2 є стороною у цій справі, а отже є особою, залученою до участі в ній. Про пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили відповідач не заявляв. За таких обставин, у суду апеляційної інстанції були відсутні правові підстави для з`ясування поважності причин пропуску, поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою після спливу річного строку з дня постановлення оскаржуваної ухвали.

27 жовтня 2022 року виділені матеріали справи № 639/5138/17 надійшли до Харківської апеляційного суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 жовтня 2022 року вказану справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді - доповідача) Котелевець А.В., суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року, «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ «Богонос проти Росії» від 05 лютого 2004 року).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до частини другої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18) зроблено висновок про те, що незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент вчинення таких дій (частина третя статті 3 ЦПК України).

За положеннями частини третьої статті 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волі особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

ЦПК України не містить вичерпного переліку підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини й у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Ухвала суду першої інстанції постановлена 28 вересня 2017 року та оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 03 жовтня 2017 року (https://reestr.court.gov.ua/Review/69204384). Між тим, апеляційна скарга подана 23 квітня 2021 року, тобто після спливу трьох років з половиною років з дня ухвалення судового рішення. Винятків, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, за яких такий строк може бути поновлений, заявником не наведено. Обставин непереборної сили, що унеможливлювали дізнатись про наявність судового провадження та постановлення зазначеної ухвали, відповідачем не вказано. За таких обставин, правові підстави для відкриття апеляційного провадження на підставі частини другої статті 358 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 представника ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 вересня 2017 року відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання суддями і протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук