ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6120/22 Справа № 177/1541/21 Суддя у 1-й інстанції - Строгова Г. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 177/1541/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу третьої особи Криворізького відділу держаної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на заочне рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2022 року, яке ухвалено суддею Строговою Г.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 11 липня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (надалі ПрАТ «Страхова група «ТАС»), треті особи: Криворізький відділ держаної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників для подальшого прийняття спадщини, який уточнила у січні 2022 року.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, обґрунтована тим, що між ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_1 20 вересня 2002 року було зареєстровано шлюб.

В період шлюбу у них народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 помер.

22.01.2020 року позивачка, в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , звернулась до державного нотаріуса Шостої Криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , однак постановою нотаріуса від 22.01.2020 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка та батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв`язку з тим, що померлий внесений до Єдиного реєстру боржників.

Відповідно до Інформації з Єдиного реєстру боржників від 07.10.2021 року, ОСОБА_4 внесений до Єдиного реєстру боржників, як боржник у виконавчому провадженні №54456822, яке перебувало на виконанні у Криворізькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управлінні юстиції у Дніпропетровській області.

З листа Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 13.08.2021 року вбачається, що на виконанні у відділі з 08.08.2017 року по 27.07.2018 року перебувало виконавче провадження №54456822 за виконавчим листом №177/1992/15-ц від 05.05.2016, виданого Криворізьким районним судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Страхова група «ТАС» заборгованості в розмірі 80618,37 грн.

Державним виконавцем 27.07.2018 року, в порядку частини другої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Перевіркою АСВП встановлено, що повторно виконавчий документ на виконання до відділу не надходив та станом на 13.08.2021 року на виконанні не перебуває.

Існуюча ситуація не дозволяє позивачці реалізувати право на спадкування, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд: виключити відомості про боржника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , з Єдиного реєстру боржників, у виконавчому провадженні за №54456822, на підставі виконавчого документу, виданого Криворізьким районним судом, категорія стягнення стягнення коштів, виконавчий документ перебував на виконанні у Криворізькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Заочним рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Виключено відомості про боржника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , з Єдиного реєстру боржників, у виконавчому провадженні за №54456822, на підставі виконавчого документу, виданого Криворізьким районним судом Дніпропетровської області, категорія стягнення стягнення коштів, виконавчий документ перебував на виконанні у Криворізькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

В апеляційній скарзі третя особа Криворізький відділ держаної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) просить суд скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, не дослідження судом обставин справи та чинної правової практики в аналогічних справах.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом невірно застосовано положення Закону України «Про виконавче провадження» та Положення №2432/5, згідно яких відсутні правові підстави для виключення ОСОБА_4 з Єдиного реєстру боржників, так як положення ст. 9 цього Закону не передбачають такі обставини, як у даній справі. Зокрема, у даному випадку, виконавчий лист повернуто стягувачеві на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» з правом повторного пред`явлення його до виконання, а тому виключення боржника із Єдиного реєстру боржників цим Законом не передбачено.

Зазначає, що виключення з Єдиного реєстру боржників здійснюється автоматично при веденні АСВП та наявності відповідних правових підстав для цього і можливості окремого втручання в реєстр у державного виконавця відсутні технічно, адже вчинення таких дій неможливо без попереднього перенесення матеріалів виконавчого провадження з електронного архіву, скасування винесених державним виконавцем постанов про повернення виконавчого документу стягувачу та в подальшому закінчення виконавчого провадження на підставах визначених ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження», для чого відсутні правові підстави.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суд від 22 червня 2020 року у справі №160/4015/19, що не було враховано судом першої інстанції.

Крім того, зазначає, що відповідно до ст.ст. 1218, 1231 ЦК України, до спадкоємців переходить обов`язок з виконання майнових зобов`язань спадкодавця.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Кривенко І.М. зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника третьої особи Криворізького відділу держаної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Самчук А.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Кривенко І.М., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.12), після смерті якого відкрилася спадщина.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 , є його дружина ОСОБА_1 - позивачка по справі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 (а.с. 9), неповнолітні діти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 10,11), в інтересах яких діє позивачка ОСОБА_4 , та повнолітні діти донька ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 треті особи по справі.

Згідно копії спадкової справи № 125/2019, заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 , із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , 26.02.2019 року, звернулася його дружина ОСОБА_1 позивачка по справі та його повнолітні діти: донька ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 , інші особи з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини не зверталися (а.с. 47-57).

Позивачка, як спадкоємець першої черги за законом, в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , звернулася до Шостої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка та батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 , однак, постановою державного нотаріуса від 22 січня 2020 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що померлий внесений до Єдиного реєстру боржників (а.с.14).

Відповідно до Інформації з Єдиного реєстру боржників від 07.10.2021 року, ОСОБА_4 внесений до Єдиного реєстру боржників, як боржник по виконавчому провадженні №54456822, яке перебувало на виконанні у Криворізькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управлінні юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 17).

Згідно листа Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 13.08.2021 року №17.33-27/17036, на виконанні у відділі з 08.08.2017 року по 27.07.2018 року перебувало виконавче провадження №54456822 за виконавчим листом №177/1992/15-ц від 05.05.2016 року, виданого Криворізьким районним судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Страхова група «ТАС» заборгованості в розмірі 80618,37 грн. Державним виконавцем 27.07.2018 року в порядку ч. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Перевіркою АСВП встановлено, що повторно виконавчий документ на виконання до відділу не надходив та станом на 13.08.2021 року на виконанні не перебуває, тому, відсутні правові підстави для вчинення виконавчих дій по вказаному завершеному виконавчому провадженні (а.с. 16).

Встановивши, що виконавчий лист №177/1992/15-ц від 05.05.2016 року, виданий Криворізьким районним судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Страхова група «ТАС» заборгованості в розмірі 80618,37 грн., повторно стягувачем не було пред`явлено до виконання у визначному Законом України «Про виконавче провадження» строк, суд першої інстанції дійшов висновку про завершення виконавчого провадження на день відкриття спадщини та наявність правових підстав для виключення відомостей про боржника ОСОБА_4 , з Єдиного реєстру боржників, у виконавчому провадженні за №54456822, на підставі виконавчого документу, виданого Криворізьким районним судом Дніпропетровської області, оскільки це перешкоджає позивачці та її неповнолітнім дітям оформити право на спадщину та вільно нею користуватись та розпоряджатись.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При вирішені цього спору, суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права - це панування права в суспільстві; верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо; всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України; справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права; у сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Конституційний Суд України в абзаці другому пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 зазначив, що діяльність правотворчих і правозастосовчих органів держави має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 вказав, що одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Зазначена позиція кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.ст. 1216, 1218 ЦК України).

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.12), після смерті якого відкрилася спадщина: Ѕ частка домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 55 зворот).

Позивачка, як спадкоємець першої черги за законом, в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , звернулася до Шостої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка та батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 , однак, постановою державного нотаріуса від 22 січня 2020 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що померлий внесений до Єдиного реєстру боржників (а.с.14).

Отже, у даній справі вирішення питання щодо виключення відомостей стосовно боржника ОСОБА_4 із Єдиного реєстру боржників є належним способом захисту порушених прав позивачки ОСОБА_1 , в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який забезпечить їй можливість отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 та розпорядження майном, яке входить до складу спадщини.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року N 1404-VIII визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до приписів частин першої та другої статті 9 Закону України «Про виконавче провадження», Єдиний реєстр боржників це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Відомості про боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Відповідно до частини сьомої статті 9 Закону України «Про виконавче провадження» відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Згідно із частинами першою, другою, п`ятою статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Частинами першою, другою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Механізм функціонування автоматизованої системи виконавчого провадження визначає Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року N 2432/5 (далі Положення N 2432/5).

Згідно з пунктом 2 Положення №2432/5 Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень це окремий спецрозділ, який є архівною складовою частиною Системи та містить відомості про виконавчі провадження, зареєстровані до запровадження Системи, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 20 травня 2003 року №43/5 «Про затвердження Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 травня 2003 року за №388/7709, наказу Міністерства юстиції України від 28 квітня 2015 року №614/5 «Про затвердження Тимчасового порядку автоматичного розподілу виконавчих документів між державними виконавцями і контролю строків виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2015 року за № 478/26923.

Єдиний реєстр боржників це систематизована база даних про боржників, що є складовою Системи та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 6 Розділу X Положення №2432/5 Єдиний реєстр боржників формується з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Система забезпечує обробку даних про боржника та вносить відомості про нього до Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, крім боржників, визначених пунктом 4 цього розділу.

В Єдиному реєстрі боржників міститься інформація щодо боржників, відносно яких виконавчі провадження зареєстровані в Системі після впровадження Єдиного реєстру боржників та боржників за виконавчими провадженнями про стягнення періодичних платежів (аліментів) за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

Не підлягають внесенню до Єдиного реєстру боржників відомості про боржників: які є державними органами, органами місцевого самоврядування; які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців; за рішенням немайнового характеру (крім рішень про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, під час виконання яких винесено постанову про накладення штрафу на боржника).

Система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови:

- про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження»;

- про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»;

- про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

У день встановлення факту відсутності заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів виконавець зобов`язаний винести постанову про скасування заходів примусового виконання.

Виконавчий лист №177/1992/15-ц від 05.05.2016 року, виданий Криворізьким районним судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Страхова група «ТАС» заборгованості в розмірі 80618,37 грн. повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, у зв`язку з чим відомості про боржника ОСОБА_4 з Єдиного реєстру боржників не були виключені одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу.

Водночас колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, виходячи зі змісту Положення №2432/5, мета ведення Єдиного реєстру боржників полягає саме в оприлюдненні в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

У той же час, як встановлено судом, 27.07.2018 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу та роз`яснено, що виконавчий лист №177/1992/15-ц може бути повторно пред`явлений до виконання в строк до 27 липня 2021 року, що узгоджується з вищенаведеними положеннями статті 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Між тим, виконавчий лист №177/1992/15-ц від 05.05.2016 року, виданий Криворізьким районним судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Страхова група «ТАС» заборгованість в розмірі 80618,37 грн., повторно стягувачем не було пред`явлено до виконання у визначному Законом України «Про виконавче провадження» строк.

Отже, в теперішній час на примусовому виконанні вказаний виконавчий документ не перебуває та стягувач ПАТ «Страхова група «ТАС» пропустив трирічний строк для повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання, однак ОСОБА_4 не виключений із Єдиного реєстру боржників, як боржник у виконавчому проваджені за виконавчим листом №177/1992/15-ц від 05.05.2016 року, у розумінні статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

У зв`язку з цим, наявність інформації щодо ОСОБА_4 в Єдиному реєстрі боржників, при відсутності положень законодавства про можливість його виключення у зв`язку із поверненням виконавчого листа без виконання та пропуск стягувачем строку для повторного пред`явлення цього виконавчого листа до виконання, не є пропорційним заявленій в законодавстві легітимній меті, а тому відомості щодо ОСОБА_4 мають бути виключені з Єдиного реєстру боржників.

Колегією суддів не приймаються доводи апеляційної скарги про те, що виключення з Єдиного реєстру боржників здійснюється автоматично при веденні АСВП та наявності відповідних правових підстав для цього і можливості окремого втручання в реєстр у державного виконавця відсутні технічно, адже вчинення таких дій неможливо без попереднього перенесення матеріалів виконавчого провадження з електронного архіву, скасування винесених державним виконавцем постанов про повернення виконавчого документу стягувачу та в подальшому закінчення виконавчого провадження на підставах визначених ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження», для чого відсутні правові підстави та аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суд від 22 червня 2020 року у справі №160/4015/19, що не було враховано судом першої інстанції.

Так, Міністерством юстиції України наказом від 30 березня 2022 року № 1285/5,Є який набрав чинності 5 квітня 2022 року, внесено зміни до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 2 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 2 квітня 2012 року за № 489/20802 (у редакції наказу від 29 вересня 2016 року № 2832/5).

Вказаним Наказом розділ III Інструкції доповнено новим пунктом 23, згідно з яким за виконавчим провадженням, виконавчий документ за яким повернуто стягувачу, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження на підставі постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

Постанова про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника, та у разі, якщо відомості про боржника підлягають виключенню з Єдиного реєстру боржників на підставі судового рішення.

Отже, судове рішеня у даній справі є правовою пдставою про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, а правові висновки Верховного Суду, на які здійснено посилання в апеляційній скарзі, було висловлено до вказаних змін до Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, як безпідставна та необґрунтована, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу третьої особи Криворізького відділу держаної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) - залишити без задоволення.

Заочне рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: