Справа № 703/779/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Биченка І.Я.,

за участю

секретарів судових засідань Педоренко П.Д., Литвин Г.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Сміла цивільну справу №703/779/21 за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди,

установив:

ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовом про стягнення з ОСОБА_2 майнової шкоди в сумі 4500 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що він є власником кафе-піцерії « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться по АДРЕСА_1 .

10 лютого 2021 року у вестибюлі вказаної кафе-піцерії ОСОБА_2 своїми неуважними та необережними діями розбив склопакет, який слугував допоміжною стіною біля вхідних автоматичних розсувних дверей кафе-піцерії, чим заподіяв позивачу матеріальних збитків, які, відповідно до акту надання послуг від 10 лютого 2021 року становлять 4500 грн.

Оскільки відповідач добровільно заподіяну шкоду не відшкодував, позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача майнову шкоду в сумі 4500 грн. та понесені ним судові витрати.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 березня 2021 року справу передано в провадження судді Прилуцького В.О.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкської області від 12 травня 2021 року задоволено заяву представника позивача про відвід судді Прилуцького В.О.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 травня 2021 року вказану справу передано в провадження судді Биченка І.Я.

Ухвалою суду від 17 травня 2021 року справа прийнята в провадження судді Биченка І.Я. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача в судовому засіданні 23 червня 2022 року просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав вказаних у позовній заяві. Вказав, що докази заподіяння позивачу майнової шкоди підтверджено належними доказами, а саме відеозаписом з камер спостереження, актами та показами свідків.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні 15 липня 2021 року позов не визнали. У наданому суду відзиві на позов відповідач вказав, що його вина у заподіянні позивачу майнової шкоди відсутня. Відсутній також причинний зв`язок між його поведінкою та завданою шкодою, що виключає відповідальність за спричинену шкоду.

У подальшому учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Представник позивача надав суду заяву в якій судове засідання призначене на 24 жовтня 2022 року просив проводити без його участі та участі позивача. На задоволенні позову наполягав. Просив також стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу, про що надав відповідні докази.

Відповідач в судове засідання, призначене на 24 жовтня 2022 року не з`явився, надав суду заяву в якій розгляд справи просив проводити без його участі, проти задоволення позову заперечував з підстав, вказаних у відзиві на позов.

За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи наданих у судових засіданнях, покази свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

За змістом положень ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

Згідно частини другої статті 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Пленум Верховного Суду України у абз. 1 п. 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 (з наступними змінами) наголосив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, із змісту наведених норм права випливає, що для застосування вимог ст. 1166 ЦК України суд повинен встановити наявність певних обставин, а саме - якими саме неправомірними діями відповідача було заподіяно шкоду позивачу і чи є між цими діями та шкодою безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Наявність (відсутність) зазначених обставин суд повинен встановити за допомогою належних, достатніх та допустимих доказів.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З наведених норм процесуального закону вбачається, що сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

В даному випадку, позивач має довести суду факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги - факт завдання шкоди (збитків) відповідачем та обґрунтувати їх розмір. Саме до цього зводяться правові висновки щодо застосування норм права, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 03 грудня 2014 року № 6-183цс14.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі виникли правовідносини щодо заподіяння шкоди внаслідок пошкодження майна позивача, які мали місце у лютому 2021 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власниками нежитлової будівлі магазину з вбудованим дитячим кафе та літнім майданчиком по АДРЕСА_1 , що вбачається з свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

10 лютого 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було складено акт огляду про те, що 10 лютого 2021 року відвідувач кафе-піцерії «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_2 , не помітивши де саме знаходяться двері на вихід, розбив головою склопакет, що є стіновою конструкцією в результаті чого ОСОБА_1 заподіяно збитків.

На підтвердження факту заподіяння збитків позивачем надано акт надання послуг №3 від 10 лютого 2021 року ТОВ «ЯРД-Майстер» про заміну склопакета. Сума, яка підлягала сплаті становить 4500 грн.

Як вбачається з меморіального ордеру №@2PL156209 від 10 лютого 2021 року ОСОБА_1 оплатив послуги ТОВ «ЯРД-Майстер» в сумі 4500грн.

Також позивачем надано суду відеозапис на якому зафіксовано факт розбиття відповідачем склопакета в приміщенні кафе-піцерії «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Крім того в судовому засіданні, за клопотанням сторони позивача, було допитано свідків.

Зокрема, свідок ОСОБА_4 поянив суду, що 10 лютого 2021 року близько 12 години він перебував на першому поверсі кафе-піцерії « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та почув стук. Вийшовши в коридор побачив, що там стояв ОСОБА_5 , більше нікого не було. У ОСОБА_6 був розбитий лоб, також був розбитий склопакет. Вказав, що відповідач сам не міг зрозуміти що трапилося. На запитання сторін по справі свідок відповів, що ОСОБА_5 розбив скло виходячи з приміщення кафе на вулицю, в стані алкогольного сп`яніння він не перебував. Зазначив, що перепутати скло та двері неможливо. Зазначив також, що в подальшому, після події, було складено акт однак без присутності відповідача, оскільки приміщення кафе він залищив. Повідомив також, що згідно ДСТУ скло на дверях марковане не було. Вказав також, що скло було замінено через декілька тижнів, але не в той день, коли трапилася подія.

Свідок ОСОБА_3 вказала, що вона працює адміністратором в кафе-піцерії «ІНФОРМАЦІЯ_1». 10 лютого 2021 року близько 12 години, перебуваючи в кафе, вона почула гуркіт битого скла. Коли вибігла у коридор до вхідних дверей там стояв ОСОБА_5 з розбитою головою. З приводу того, що сталося він нічого не пояснив, від отримання медичної допомоги відмовився. В подальшому, з приводу події що сталася, було складено акт, однак ОСОБА_5 під час його складання присутнім не був. Заміри по заміні скла проводилися в той же день. Повідомила також, що до вказаної події та після скло бите не було.

Однак, надані строною позивача докази у своїй сукупності не встановлюють наявність фактів на які він посилається у позовній заяві та не підтверджують викладених у ній обставин.

Так, із оглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що відповідач, виходячи з приміщення кафе-піцерії « ІНФОРМАЦІЯ_1 » прямував на вихід та вдарився головою у верхню частину склопакета вихідних дверей.

При цьому з оглянутого судом відеозапису не встановлено будь-яких навмисних та протиправних дій зі сторони відповідача спрямованих на пошкодження майна позивача, а саме розбиття склопакета. Не зафіксовано на відеозаписі того, що відповідач бив скло навмисно головою чи іншою частиною тіла. Натомість з оглянутого відеозапису вбачається, що розбиття скла стало для відповідача несподіваним, що вказує на той факт, що він дійсно не помітив скляну стінову конструкцію.

Крім того, з оглянутого відеозапису неможливо встановити дату та час вчинення відеозапису.

Також суд не приймає до уваги наданий позивачем акт огляду складений 10 лютого 2021 року за участю ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки такий складено за відсутності ОСОБА_2 .

Зі складеним актом позивач не ознайомив відповідача, письмових пояснень по зазначеному в акті факту відповідач не надав. Тим самим ОСОБА_1 фактично позбавив ОСОБА_2 можливості реалізувати своє право бути присутнім при огляді пошкодженої конструкції, надати свої пояснення або заперечення.

Також, позивачем не доведено, що завдана ОСОБА_2 шкода спричининена саме в розмірі 4500 грн.

Наданий суду акт надання послуг №3 від 10 лютого 2021 року ТОВ «Ярд-Майстер» та меморіальний ордер від 10 лютого 2021 року про оплату послуг ОСОБА_1 на рахунок ТОВ «Ярд-Майстер» 4500 грн. не може вважатися беззаперечним доказом спричинення вказаних у позовній заяві пошкоджень саме у визначеному позивачем розмірі.

Огляд пошкодженої конструкції на предмет наявних пошкоджень за участю спеціаліста не проводився.

Інших доказів, на предмет встановлення пошкоджень скляної стінової конструкції, характеру пошкоджень, можливість їх спричинення та вартість відновлення склопакету, матеріали справи не містять. Відтак, встановити факт того, що пошкодження, на які вказує позивач, виникли саме з вини відповідача, і саме у вказаному ним розмірі неможливо.

Покази допитаних у судовому засіданні свідків не містять інформації про предмет доказування, жоден свідок не підтвердив факт навмисного заподіяння шкоди відповідачем чи його протиправної поведінки, свідки лише надали покази про відомі їм обставини.

Таким чином, наведені вище докази та встановлені дійсні обставини справи вказують про відсутність в діях відповідача вини, що б надавало право позивачу для звернення до суду з позовом про захист порушених прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову щодо заподіяння йому з вини відповідача шкоди не знайшли свого підтвердження при розгляді даного спору, відтак суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення поданого позивачем позову.

На підставі наведеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-266, 268 ЦПК України, суд,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення виготовлене у повному обсязі 31 жовтня 2022 року.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя І.Я. Биченко