КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Притула Н.Г.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Савченка С.І., Ігнатченко Н.В.

секретар - Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 04 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Трач Ганни Миколаївни про визнання права власності на квартиру, скасування рішення реєстратора.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У березні (22 березня 2021 року) до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Трач Ганни Миколаївни про визнання права власності на квартиру, скасування рішення.

Під час слухання справи статус приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Трач Г.М. було змінено з відповідача на третю особу.

Вимоги позову обгрунтовані тим, що позивач є власником зазначеної квартири на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 липня 2018 року.

Як зазначає позивач, шляхом обману з її власності вибула вказана квартира та за даним фактом було розпочате кримінальне провадження. В межах кримінального провадження було призначено почеркознавчу експертизу та було встановлено, що позивач не підписувала договір купівлі-продажу квартири від 03 липня 2020 року.

Позивач вважає договір купівлі-продажу не є укладеним, оскільки власник квартири не проявляла у будь-якій формі волі на його укладення, не надавала нотаріусу документів, необхідних для його посвідчення, не підписувала вказаного договору купівлі-продажу квартири, як і не отримувала жодних коштів з продажу квартири. Також позивач зазначає, що правовстановлюючі документи не виходили з її володіння.

Оскільки відповідач не визнає права власності позивача на квартиру, на даний час за відповідачем зареєстроване право власності на квартиру на підставі підробних документів, тому на підставі ст.392 ЦК України позивач звернулась до суду з цим позовом.

При обранні способу захисту порушеного права в частині визнання за нею права власності на квартиру позивач посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року, справа №145/2047/16-ц.

Крім того позивач зазначає, що вона не укладала договір купівлі-продажу, тому рішення приватного нотаріуса про реєстрацію права власності є безпідставним та на підставі п.1 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підлягає скасуванню.

У прохальній частині позову ОСОБА_1 просить:

визнати за позивачем право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

рішення приватного нотаріуса Трач Г.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 52959234 від 03 липня 2020 року 19:47:58, за яким зареєстровано право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; за ОСОБА_2 скасувати.

Стягнути судові витрати з відповідача та третьої особи.

Від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Трач Г.М., до суду 04 червня 2021 року надійшов відзив . У відзиві просить відмовити в задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що вона не є належним відповідачем, оскільки сторонами у справі мають бути сторони правочину. Також вона зазначила у відзиві що до неї не заявлено будь-яких вимог. Крім того нотаріус зазначила, що всі документи, які були надані позивачем не містили ознак підроблення, всі дані були перевірені та відповідали даним, які містяться у державних реєстрах. Нотаріус не є особою, яка має спеціальні знання з питань відповідності підписів та не може самостійно встановити підроблені чи ні документи чи підписи, ці питання відносяться до компетенції експерта. Встановивши відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а також відсутність підстав для зупинення державної реєстрації та відмови у проведенні державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, нотаріусом було прийнято оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 липня 2020 року. Реєстрація права власності відбулась з дотриманням положень діючого законодавства.

В подальшому, 17 серпня 2020 року до нотаріуса з`явилась громадянка із паспортом громадянина України на прізвище ОСОБА_1 та просила надати їй копію договору купівлі-продажу квартири та копії всіх документів на підставі яких посвідчувався договір. Однак в цьому їй було відмовлено, оскільки громадянка, яка зображена на копії паспорту, який знаходиться в матеріалах нотаріальної справи, не є тотожним зображенням на копії паспорту наданим ОСОБА_1 . На підставі ухвали слідчого судді від 26 листопада 2020 року (справа №753/18225/20) було вилучено нотаріальну справу по посвідченню договору купівлі-продажу від 03 липня 2020 року .

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 04 липня 2022 року у задоволенні відмовлено .

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. В апеляційній скарзі зазначила , що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для вирішення справи . Так, суд не взяв до уваги докази надані позивачем щодо обставин укладення договору , не врахував висновок експерта з цього приводу, і доводи позивача, що на даний час вона і досі проживає у спірній квартирі , що свідчить про те, що ніякий договір не відбувся.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України апелянт та його представник були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 03 листопада 2022 року . Представник апелянта приймав у часть в розгляді справи в суді апеляційної інстанції , відповідач та приватний нотаріус подали заяви про розгляд справи в їх відсутність .

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.-

Суд першої інстанції , відмовляючи у задоволенні позову , виходив із того , що позивачка не надала доказів того , що відповідачка ставить під сумнів наявність права позивачки на спірне майно, і нею не доведено ,що порушуються її права,з огляду на те , що на даний час позивачка не є власником квартири , і право власності зареєстровано за відповідачкою.

Такі висновки суду не грунтуються на вимогах закону і не відповідають обставинам справи .

Як видно із матеріалів справи , ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 липня 2018 року є власником квартири за адресою : АДРЕСА_1 .( т.1 а.с. 12,)

Згідно договору купівлі -продажу від 03 липня 2020 року ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_1 квартиру за адресою : АДРЕСА_1 .( т.1 а.с. 51) Договоір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трач Г.М. та зареєстрований в реєстрі за №1146.

Право власності на квартиру було зареєстровано за ОСОБА_2 .

Підставою внесення запису про право власності стало рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Трач Г.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 52959234 від 03.07.2020 19:47:58.

Згідно матеріалів справи, 14 липня 2020 року розпочате кримінальне провадження №0003299 та внесено до Єдиного державного реєстру кримінальних проваджень інформацію про те, що 03 липня 2020 року невстановлена особа шляхом заволодіння грошовими коштами ОСОБА_2 під приводом продажу квартири ( т.1 а.с. 30) .

Досудове розслідування здійснюється Святошинським управлінням поліції Головного управління національної поліції у м.Києві.

В межах зазначеного кримінального провадження була проведена почеркознавча експертиза та висновком експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №СЕ-19/111-20/59448-ПЧ від 09 грудня 2020 року встановлено, що підпис у графі «Продавець» у договорі купівлі-продажу квартири від 03 липня 2020 року, зареєстрованому в реєстрі за №1146, графі «Підпис» у заяві від імені ОСОБА_1 приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Трач Г.М., зареєстрованій в реєстрі за №1143 - виконані однією особою, але не тією, що виконані підписи у графі «Свідок» у протоколі допиту свідка ОСОБА_1 від 14 липняи 2020 року та у графі «підпис особи у якої відібрано зразки» у протоколі отримання зразків для експертизи від 14 липня 2020 року .

Рукописні написи « ОСОБА_1 » у графі «Продавець» у договорі купівлі-продажу квартири від 03 липня 2020 року, зареєстрованому в реєстрі за №1146, графі «Підпис» у заяві від імені ОСОБА_1 приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Трач Г.М. від 03 липня 2020 року та заяві від імені ОСОБА_2 приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Трач Г.М., зареєстрованій в реєстрі за №1143 - виконані однією особою, але не тією, що виконала рукописні написи « ОСОБА_1 » у графі «Свідок у протоколі допиту свідка ОСОБА_1 від 14 липня 2020 року та у графі «підпис особи у якої відібрано зразки» у протоколі отримання зразків для експертизи від 14 липня 2020 року .

В подальшому , 03 грудня 2020 року, було розпочате кримінальне провадження №0004983 по факту - 03 липня 2020 року невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа квартирою за аресою : АДРЕСА_1 .

Досудове розслідування здійснюється Дарницьким управлінням поліції Головного управління національної поліції у м.Києві.

Крім того, 03 грудня 2020 року було розпочате кримінальне провадження №0004984 по факту - влітку 2020 року невстановлені досудовим розслідуванням особи у невстановленому досудовим розслідуванням місці підробили офіційний документ, а саме: паспорт ОСОБА_1 та використали його під час укладання договору купівлі-продажу квартири за адресою : АДРЕСА_1 .

Досудове розслідування здійснюється Дарницьким управлінням поліції Головного управління національної поліції у м.Києві.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року ( справа № 145/2047/16-ц) зазначила , що за частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Враховуючи позицію Верховного Суду , помилковим є висновок суду, що у відповідності до положень статті 640 ЦК України договір купівлі-продажу від 03 липня 2020 року є укладеним.

Разом із цим, як наголошено у постанові , суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

З огляду на те , що позивачка звертаючись з позовом , посилалась на те, що договір вона не підписувала, умови не погоджувала, тож за відповідачкою право власності на квартиру зареєстровано безпідставно , і хоч позивачка і продовжує користуватися квартирою, натомість їй як власниці квартири , за умови наявності договору піписаного невстановленою особою замість позиваки, створюються перешкоди у здійсненні права власності .

В тій же постанові ,зазначено , що Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

З матеріалів справи , зокрема висновку почеркознавчої експертизи , судом встаовлено , що ОСОБА_1 договору купівлі - продажу від 03 липня 2020 року не підписувала , та відповідно істотних умов договору не погоджувала ,а відтак такий договір є неукладеним .

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник).

Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

В разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа.

Посилання суду не ту обставину , що до вказаних правовідносин не може бути застосована постанова Великої Палати від 16 червня 2020 року( справа № 145/2047/16-ц) , з огляду на те , що у вказаній постанові мова йде про витребування майна , є безпідставними.

У п. 8.1 постанови зазначено , що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що відповідно до принципу jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц. У пункті 7.43 постанови від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Враховуючи підстави позову, наведені позивачкою у позовній заяві , вона як раз наполягає на визнанні за нею права власності на квартиру , тобто фактичному поверненні їй нерухомого майна у власність , вважаючи, що квартира знаходиться у володінні відповідачки без установлених законом підстав. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власниця квартири вважає порушеним, буде саме визнання за нею права власності на квартиру .

Що стосується вимоги щодо скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на квартиру за відповідачкою ОСОБА_2 , відповідно вимог діючого законодавства це не є єфективним способом захисту , а відтак не підлягає задоволенню.

Згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладено у новій редакції.

Так, відповідно до частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

З урахуванням викладеного , рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням рішення про задоволення вимог в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на вквартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,376,381 - 384 ЦПК України , суд ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2022 року скасувати. Ухвалити у справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

В ішій частині позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 09 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: