КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 752/5690/15-ц
Апеляційне провадження
У Х В А Л А

4 листопада 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Голосіївського районного суду міста Києва від 12 травня 2015 року про відкриття провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені,

встановив:

ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 12 травня 2015 року відкрито провадження у даній справі.

На вказану ухвалу судді 11 жовтня 2022 року ОСОБА_1 подав до Голосіївського районного суду міста Києва апеляційну скаргу.

Матеріали справи надійшли до Київського апеляційного суду 1 листопада 2022 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово оскаржував ухвалу судді про відкриття провадження у справі.

Ухвалами суддів Апеляційного суду міста Києва та Київського апеляційного суду ОСОБА_1 неодноразово було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами на ухвалу судді Голосіївського районного суду міста Києва від 12 травня 2015 року, зокрема, ухвалою від 30 червня 2016 року (с.с. 194-195, т. 1), ухвалою від8 лютого 2017 року (с.с. 51, т. 2), ухвалою від 11 липня 2017 року (с.с. 78, т. 2), ухвалою від 14 листопада 2017 року (с.с. 104, т. 2), ухвалою від 17 травня 2018 року (с.с. 200, т. 2), ухвалою від 12 лютого 2019 року (с.с. 238, т. 2), ухвалою від 14 листопада 2019 року (с.с. 15-16, т. 3), ухвалою від 3 серпня 2020 року (с.с. 68-69, т. 3), ухвалою від 19 квітня 2021 року (с.с. 121-124, т. 3), ухвалою від 2 грудня 2021 року (с.с. 191-196, т. 3), ухвалою від 23 червня 2022 року (с.с. 3, т. 4).

Крім того, ухвалами Київського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року та від 2 грудня 2021 року подання ОСОБА_1 апеляційний скарг на ухвалу судді Голосіївського районного суду міста Києва від 12 травня 2015 року про відкриття провадження у справі визнано зловживанням своїми процесуальними права і до нього застосовані заходи процесуального примусу у вигляді накладення штрафу у сумі 6 810грн та 11 895грн відповідно.

Разом з цим, ОСОБА_1 в чергове подав до Голосіївського районного суду міста Києва апеляційну скаргу на ухвалу судді від 12 травня 2015 року.

Статтею 353 ЦПК України визначений перелік ухвал суду першої інстанції, на які

можуть бути подані скарги окремо від рішення суду, який не передбачає можливості оскарження в апеляційному порядку ухвали про відкриття провадження у справі.

Крім того, пунктом 3 частини 1 статті 358 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Таким чином, станом на день подання даної апеляційної скарги оскаржувана ухвала судді Голосіївського районного суду міста Києва від 12 травня 2015 року про відкриття провадження не підлягає оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду. Крім того, апеляційним судом неодноразово відмовлялося у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу судді від 12 травня 2015 року.

Відповідно до частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (п.1 ч. 2 ст. 44 ЦПК).

Відповідно до ч. 3 ст. 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Виходячи з того, що ухвала про відкриття провадження у справі окремо від рішення суду оскарженню не підлягає, про що неодноразово зазначалося в ухвалах апеляційного суду, крім того, апеляційним судом неодноразово відмовлялося у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу судді Голосіївського районного суду міста Києва від 12 травня 2015 року про відкриття провадження у даній справі, неодноразове подання ОСОБА_1 аналогічних апеляційних скарг призводить до безпідставного направлення справи до апеляційного суду та значного затягування розгляду справи, тому подання ОСОБА_1 апеляційної скарги 11 жовтня 2022 року визнається колегією суддів зловживанням процесуальними правами, а відтак апеляційна скарга повертається без розгляду.

Частиною 4 статті 44 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 144 ЦПК України одним із заходів процесуального примусу є штраф.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 148 ЦПК України у випадку зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 148 ЦПК України у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що ОСОБА_1 неодноразово було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за його апеляційними скаргами на ухвалу судді Голосіївського районного суду міста Києва від 12 травня 2015 року, ухвалами Київського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року та від 2 грудня 2021 року до нього застосовані заходи процесуального примусу у вигляді накладення штрафу у сумі 6 810грн та 11 895грн відповідно, однак відповідач продовжує, зловживаючи процесуальними правами, подавати ідентичні апеляційні скарги, що призводить до значного затягування розгляду справи та порушення розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати до відповідача захід процесуального примусу у вигляді штрафу у розмірі семи прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 17 367грн.

Згідно ч. 5 ст. 148 ЦПК України ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган, можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Керуючись статтями 44, 148 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Голосіївського районного суду міста Києва від 12 травня 2015 року про відкриття провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені, повернути ОСОБА_1 без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави штраф у розмірі семи прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 17 367грн, за зловживання своїми процесуальними правами.

Боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Стягувач: Державна судова адміністрація України, 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5; .

Строк пред`явлення ухвали до примусового виконання в частині стягнення штрафу становить три місяці, починаючи з наступного дня після набрання нею законної сили.

Ухвала в частині накладення штрафу набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк