ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дорош А.І., Дряниця Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Печенізького районного суду Харківської області від 18 березня 2021 року, постановлене суддею Смирновим В.А. (повний текст складено 22 березня 2021 року),

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

12.08.2019 ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом, який уточнила 13.09.2019, до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення із відповідача на свою користь компенсації Ѕ частини вартості автомобіля ZAZ Vida 2012 р.в., реєстраційний № НОМЕР_1 , у розмірі 75 000,00 грн., виходячи із загальної середньо-ринкової вартості 150 000, 00 грн.; 1/2 частину вартості автомобіля NISSAN QASHQAI, 2013 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 , у розмірі 184 425,00 грн., виходячи із середньо-ринкової вартості 368 850,00 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що із 13.09.2008 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Київського районного суд м.Харкова від 13.09.2019 (справа №640/2739/19) розірвано. За час шлюбу ними придбано вказані автомобілі. Оскільки відповідач здійснив відчуження спірних автомобілів без її згоди, просить стягнути на свою користь грошову компенсації половини вартості спірних автомобілів, виходячи з середньої ринкової вартості кожного автомобіля.

Рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 18.03.2021 позов ОСОБА_2 - задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину вартості відчуженого автомобіля ZAZ Vida 2012 р.в., реєстраційний № НОМЕР_1 , що становить 75 000,00 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину вартості відчуженого автомобіля NISSAN QASHQAI, 2013 р.в., реєстраційний № НОМЕР_3 , що становить 184 425, 00 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір у розмірі 2 612,65 грн.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що спірні автомобілі придбані в період шлюбу, є спільною сумісною власністю сторін, однак відповідач здійснив відчуження цих автомобілів проти волі позивачки, без згоди позивачки, як співвласника, тому позивач має право на грошову компенсацію належної їй частки у спірному майні. Зважаючи на рівність часток подружжя та з урахуванням правил, встановлених статтями 69-72 СК України, ст.372 ЦК України, вартість майна, що підлягає поділу, визначена судом, виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи, яка підтверджується довідкою від 02.07.2019 про середньо-ринкову вартість автомобіля NISSAN QASHQAI, 2013 р.в. в сумі 368 850,00 грн., та листом суб`єкту оціночної діяльності ФО-П ОСОБА_3 від 25.0.2021 про вартість автомобіля ZAZ Vida 2012 р.в., у розмірі 153 910,00 грн.

Із рішенням районного суду не погодився відповідач та подав до Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Звертає увагу, що районний суд після початку розгляду справи по суті після оголошення представником відповідача заперечень проти позову, в тому числі, в частині визначення розміру компенсації, в порушення вимог ст.83 ЦПК України прийняв від позивача нові докази копію її трудової книжки та лист суб`єкта оціночної діяльності від 25.01.2021, які в подальшому враховані судом при винесені оскаржуваного рішення. Оскільки позивач не скористалася наданим їй процесуальним правом на подання всіх доказів на стадії підготовчого провадження, суд мав залишити зазначені докази без розгляду та повернути позивачу на підставі ч.2 ст.222 ЦПК України.

Вважає, що рішення суду першої інстанції базується на припущеннях та доказах, долучених судом до матеріалів справи із порушенням процесуального закону. Судова експертиза визначення вартості спірного майна сторонами не проводилася, судом не призначалася, а підставою для визначення розміру грошової компенсації за спірні автомобілі стали неналежні, недопустимі та недостовірні докази, а саме: скріншот (фото сторінки) з сайту купівлі-продажу автомобілів з фотографіями оголошень з продажу автомобілів ЗАЗ Vida та лист суб`єкта оціночної діяльності від 25.01.2001 про неможливість визначення дійсної вартості автомобіля, а також довідка про середньо-ринкову вартість автомобіля NISSAN QASHQAI №19/02-07-19 від 18.06.2019.

Зазначає, що висновок про середньо-ринкову вартість автомобіля NISSAN QASHQAI здійснено без огляду автомобіля за невідповідними технічними характеристиками, оскільки спірний автомобіль мав стандартну комплектацію, а не повну, яка була досліджена. Крім того висновок про вартість майна зроблений без урахування пошкоджень кузовної частини внаслідок ДТП, без урахування фізичного зносу та амортизації автомобіля, без урахування його первісних технічних та технологічних якостей. Незадовільний стан автомобіля підтверджується довідкою сервісного центру офіційного представника компанії NISSAN в Харкові ТОВ «Атлант-М на Гагаріна» від 27.02.2-19 №45, де на гарантійному обслуговуванні перебував вказаний автомобіль.

Довідка оцінювача не відповідає п.17 Постанови КМУ від 10.09.2013 №1440 «Про затвердження Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», відповідно до якого у звіті про оцінку майна та у висновку про вартість об`єкта оцінки оцінювач відображає факт про включення або не включення до ринкової вартості суми податку на додану вартість.

У висновку про середньо-ринкову вартість автомобіля не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, тому не може бути визнаний належним та допустимим доказом.

Вважає, що визначена вартість спірного майна та сума компенсації за автомобілі, заявлена позивачем до стягнення, необґрунтована та не доведена в установленому законом порядку.

Також вважає, що суд першої інстанції належним чином не дослідивши надані відповідачем докази на підтвердження факту належності спірного майна до його особистої власності, а саме, наявність у відповідача грошових заощаджень та майна, право власності на яке виникло у відповідача до шлюбу. Зокрема, наявність у нього на поточному рахунку в установі банку, відкритого до шлюбу 05.07.2006 та закритого 07.12.2015. 28 353,81 доларів США.

Вважає, що районний суд вийшов за межі позовних вимог та порушив принцип диспозитивності, встановивши обставини, які не були предметом позовних вимог, а саме: факт спільного проживання сторін до шлюбу, ведення ними спільного господарства та безпідставно зробивши висновок, участь позивачки у придбанні квартири АДРЕСА_1 , тоді як вказана квартира є його особистою власністю, набутою до шлюбу.

Зазначає, що поза увагою суду залишився факт належності відповідачу до шлюбу автомобіля DAEWOO LANOS, який був ним придбаний до шлюбу та проданий у шлюбі, а вилучені кошти, еквівалентні 7 000,00 доларам США, як особисті кошти, в подальшому витрачені на придбання спірного майна.

Доводить, що позивачем не надано суду жодного належногоі допустимого доказу, який би підтверджував будь-яку участь позивача у придбанні спірного майна. Натомість матеріали справи свідчать про те, що позивачка, перебуваючи у шлюбі до придбання, у період придбання спірного майна та виплату кредиту за нього, була та є працездатною, однак не працювала і дохід не отримувала. Тоді як він, відповідач, у період із 26.12.2012 по 10.03.2015 за придбання спірних автомобілів сплатив 345 660,00 грн. з особистих грошових коштів.

Також посилається на те, що грошові кошти, виручені від продажу автомобілів, були витрачені на потреби та в інтересах сім`ї. Ним в установі банку АТ «КредіАгріколь Банк» відкрито вкладний рахунок сину ОСОБА_4 на суму 1 500,00 доларів СШП та через установу банку ПАТ «ПриватБанк» на рахунок позивачки ним перераховані кошти в сумі 95 030,00 грн. та ці кошти не є коштами на утримання дитини.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 24.05.2021 відкрито апеляційне провадження , а ухвалою того ж суду від 10.06.2021 справу призначено до розгляду.

14.06.2021 ОСОБА_2 подала до Харківського апеляційного суду відзив, в якому заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05.08.2022 справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників.

Сторони та їх представники в судове засідання не з`явилися, будучи належно повідомленими про час і місце судового засідання, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив таке.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.09.2008, який розірвано рішенням Київського районного суду м.Харкова від 13.09.2019./а.с.13,95а т.1/ Від шлюбу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ./а.с.14 т.1/

За час шлюбу сторони придбали два автомобілі, які були зареєстровані на ім`я відповідача: за договором №414355-V01351 від 24.12.2012 автомобіль ЗАЗ Vida, 2012 р.в., за 112 960,00 грн.; за договором №АМЗкА110002920 від 29.01.2014 автомобіль NISSAN QASHQAI, 2013 р.в., за 232 700,00 грн./а.с.109-110, 120-123 т.1/

Відповідач без згоди дружини здійснив відчуження вказаних автомобілів. Зокрема, відповідно до договору купівлі-продажу №5946/2018/1184204 від 09.11.2018 продав автомобіль NISSAN QASHQAI, 2013 р.в. /т.1 а.с.38/

Згідно довідки №19/02-07-19 від 02.07.2019, виданої суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 , середньо-ринкова вартість автомобіля NISSAN QASHQAISE 2.0 L 4RCVT 4WD, 2013 р.в., становить 368 850,00 грн./а.с.41-42 т.1/

Відповідно до інформації, викладеній у повідомленні Суб`єкта оціночної діяльності ФО-П ОСОБА_3 від 25.01.2021 ціна пропозиції, щодо продажу автомобіля ZAZ Vida 2012 р.в. становить 153 910,00 грн./а.с.69 т.2/

Задовольняючи позов, районний суд виходив із того, що спірне майно набуте у період шлюбу та відчужене відповідачем без згоди дружини, а тому остання при його поділі має право на грошову компенсацію половини вартості спірних транспортних засобів, враховуючи дійсну ринкову вартість цього майна на час розгляду справи.

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, зводяться до незгоди з судовим рішенням, заперечень обставин, встановлених судом та переоцінки доказів на власну користь.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і статті 368 ЦК України.

При цьому, не має значення, за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (зазначена правова позиція також висловлена у постановах Верховного Суду України від 24.05.2017 по справі № 6-843цс17, від 21.11.2018 по справі №372/504/17).

Згідно із частинами першою, другою статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 цього Кодексу майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (частина третя статті 372 ЦК України).

Згідно роз`яснень, викладених в пунктах 22, 23, 24 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 р. по справі №127/7029/15-ц, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим не можливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Районним судом вірно установлено, що на час набуття спірного майна сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, а отже воно є спільною сумісною власністю подружжя, а відповідач розпорядився ним без згоди позивачки, чим порушив вимоги ч.3 ст.65 СК України.

Апеляційний суд визнає неспроможними та відхиляє доводи апеляційної скарги, якими відповідач заперечує спільну сумісну власність щодо спірного майна, посилаючись на наявність у нього особистих грошових заощаджень на поточному банківському рахунку та автомобіля Ланос, набутих ним до шлюбу, за рахунок яких придбано спірне майно.

Зокрема, наявність у банківській установі на поточному рахунку, відкритому до шлюбу 05.07.2006 та закритого 07.12.2015р. 28 353,81 доларів США не підтверджена належними доказами. Надана відповідачем довідка АТ «ОТП Банк» про дату відкриття (05.07.2006) та дату закриття (07.12.2015) поточного рахунку у гривнях, доларах США не містить інформації щодо суми коштів, облікованих на цьому на рахунку, дати їх надходження та зняття. Квитанції від 30.05.2008 та від 03.06.2008 про внесення ним готівки у доларах США на вказаний поточний рахунок також не підтверджує наявність цих коштів на час шлюбу та подальше їх спрямування на придбання спірне майно./а.с.102-104 т.1/

Довіреність від 01.02.2010, якою ОСОБА_1 надав ОСОБА_6 повноваження щодо розпорядження автомобілем DAELANOS, 2006р.в., як і розписка про передачу останнім ОСОБА_1 коштів у розмірі 56 000,00 грн. не є належними доказами вкладення цих коштів у спірне майно.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо недоведеності вартості спірного майна та визначення розміру грошової компенсації.

Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 43 ЦПК України до прав та обов`язків учасників справи віднесено як право, так і обов`язок подавати усі наявні у них докази, не приховувати докази.

Відповідач, заперечуючи визначену позивачем вартість спірних автомобілів, з якою погодився суд першої інстанції, всупереч вказаним вимогам процесуального закону щодо обов`язку подання доказів, не надав будь-яких належних та допустимих доказів щодо дійсної вартості автомобілі на час їх відчуження, не заявляв клопотання про призначення відповідної експертизи , обмежившись лише запереченнями.

Відповідачем не спростована середньо - ринкова вартість автомобіля NISSAN QASHQAI, вказана у довідці № 19/02-07-19 від 02.07.2019, виданої суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 , та ринкова цін автомобіля ZAZ Vida,2012 р.в. відповідно до інформації Суб`єкта оціночної діяльності ФО-П ОСОБА_3 від 25.01.2021.

Не заслуговують на увагу та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що районний суд вийшов за межі позовних вимог та порушив принцип диспозитивності, встановивши обставини, які не були предметом позовних вимог, а саме: факт спільного проживання сторін до шлюбу, ведення ними спільного господарства та безпідставно зробивши висновок, участь позивачки у придбанні квартири АДРЕСА_1 , тоді як вказана квартира є його особистою власністю, набутою до шлюбу. По-перше, такий висновок в оскаржуваному рішенні відсутній, а опис обставин щодо продажу вказаної квартири та щодо наявних кредитних зобов`язань і їх погашення не є висновками суду в розумінні висновків щодо обсягу спільного майна та його поділу. В даній справі судом досліджено та зроблено висновок щодо поділу спільного сумісного майна двох автомобілів, що відповідає межам уточнених позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та припущеннями. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст.367,368, 374,375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печенізького районного суду Харківської області від 18 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01.11.2022.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді А.І. Дорош

Ю.В. Дряниця