Номер провадження: 22-ц/813/6343/22
Справа № 2-485/11
Головуючий у першій інстанції Горяінова К. А.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без участі учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» на ухвалу Южного міського суду Одеської області від 23 грудня 2021 року за заявою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення їх до виконання, за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», у цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

встановив:

03.11.2021 року ТОВ «Укрдебт Плюс» звернулось до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення їх до виконання, мотивуючи свої вимоги тим, що заочним рішенням Южного міського суду Одеської області від 16.09.2011 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитними договорами № 0 від 31.01.2008 року у розмірі 379 178,04 грн. та за №0 від 02.06.2008 року у сумі 700 573,05 грн. Стягнуто також у рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1820,00 грн.

Ухвалами Южного міського суду Одеської області від 13.07.2018 року та 17.12.2019 року замінено сторону у виконавчому провадженні по виконанню рішення Южного міського суду Одеської області від 16.09.2021 року у цивільній справі №2-485/11 з стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк».

13.05.2020 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» уклали Договір про відступлення прав вимоги №2245/К.

Згідно вказаного договору, ТОВ «Укрдебт Плюс» набуло право вимоги, в тому числі за кредитним договором №0 від 02.06.2008 року та за іпотечним договором, посвідченим Мартинюк О.Б., приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області, зареєстрований в реєстрі за №1248.

В заяві стверджує, що ТОВ «Укрдебт Плюс» не отримувало виконавчі листи по вказаній справі. Згідно даних АСВП на сьогодні жодних відкритих виконавчих проваджень про стягнення боргу з (Наумової) ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» та/або ПАТ «Дельта Банк» немає, у зв`язку з чим заявник наразі не може реалізовувати свої права, як стягувача, що гарантовані законодавством України.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 23.12.2021 року у задоволенні заяви ТОВ «Укрдебт Плюс» відмовлено (т.2, а.с.48-51).

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Укрдебт Плюс» ставить питання про скасування ухвали Южного міського суду Одеської області від 23.12.2021 року, прийняття судового рішення, яким задовольнити заяву у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.2, а.с.67-70).

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання (т.2, а.с. 96-99).

Колегія суддів також враховує, що представник ТОВ «Укрдебт Плюс» звернувся до суду із заявою/клопотанням про розгляд апеляційної скарги у відсутність представника заявника (т.2, а.с. 101).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 26.10.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції більше ніж півроку (т.2, а.с. 88-89), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, лише в частині виключення з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали абзацу, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для їх пред`явлення до виконання, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не наведено причин, які є поважними, та давали б підстави для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та не надано таких доказів (т.2, а.с. 48-50).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником (ч.1 ст. 442 ЦПК України).

Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 ст.431 ЦПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Пунктом 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Тобто, положення вказаної процесуальної норми не містять безумовного обов`язку суду видати дублікат виконавчого документу, і передбачена можливість видачі такого дублікату (право суду) пов`язується із належним з`ясуванням обставин втрати оригіналу виконавчого листа та додержання строку, встановленого для пред`явлення.

Дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Южного міського суду Одеської області від 16.09.2011 року у справі № 2-485/11 з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість:

-за кредитним договором № 0 від 31.01.3008 року у сумі 379 178,04 грн.;

-за кредитним договором № 0 від 02.06.2008 року у розмірі 700 573,05 грн.;

-також судовий збір у розмірі 120,00 (т.1, а.с. 198-203).

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 13.07.2018 року замінено сторону у виконавчому провадженні по виконанню заочного рішення Южного міського суду Одеської області від 16.09.2011 року у цивільній справі № 2-485/11 про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь позивача заборгованість за кредитним договором №0 від 31.01.2008 року із стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк» (т.1, а.с. 241-242).

Крім того, ухвалою Южного міського суду Одеської області від 17.12.2019 року у вищевказаній ухвалі суду від 13.07.2018 року виправлено описку та зазначено «кредитний договір № 0 від 02.06.2008 року» (т.1, а.с.260-261).

04.03.2019 року на адресу ПАТ «Дельта Банк» судом першої інстанції на підставі заяви було надіслано виконавчі листи по вищевказаній справі за кредитним договором № 0 (т.1, а.с. 246, 253, 254).

Заочне рішення Южного міського суду Одеської області від 16.09.2011 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 31.01.2008 року виконано у 2013 році, що підтверджується листом ПАТ «Дельта Банк» від 19.10.2019 року (т.1,а.с.251).

13.05.2020 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» уклали Договір про відступлення прав вимоги №2245/К.

Згідно вказаного договору, ТОВ «Укрдебт Плюс» набуло право вимоги, в тому числі за кредитним договором №0 від 02.06.2008 року та за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області Мартинюк О.Б., зареєстрований в реєстрі за №1248 (т.2, а.с. 16-17).

Однак, матеріали справи не містять доказів, що станом на час розгляду даної справи відкрито виконавче провадження за виконавчими документами про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» - правонаступника ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 02.06.2008 року на підставі заочного рішення Южного міського суду Одеської області від 16.09.2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Частиною 1 статті 433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Законодавець передбачив, що при вирішенні судом питання про поновлення строку пред`явлення виконавчого документу для виконання, суд має пересвідчитися, що наявні поважні причини пропуску стягувачем вказаного строку, тобто надати правову оцінку тим причинам пропуску строку, які зазначені стягувачем, та які останній вважає поважними.

При цьому, заявник, як новий стягувач, має довести поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчих листів до виконання за весь період, включаючи і строк, який був пропущений первісним кредитором.

Обставини передачі виконавчих документів від попереднього стягувача не є доказами поважності причин пропуску строку, оскільки з дати отримання виконавчих листів ПАТ «Дельта Банк», як попередній стягувач, мав усі можливості для звернення виконавчих документів до виконання, однак цього не здійснив.

Сам по собі факт відсутності виконавчого документу у стягувача та в органі державної виконавчої служби не свідчить про те, що виконавчий документ було втрачено.

Таким чином, враховуючи, що заявник не довів поважність причин пропуску строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у поновленні такого строку, заміни сторони виконавчого провадження та видачу дублікатів виконавчих листів.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що предметом розгляду у даній справі є вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження, видачу виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення їх до виконання, в частині стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором № 0 від 02.06.2008 року на підставі заочного рішення Южного міського суду Одеської області від 16.09.2011 року (т.2, а.с. 1-70).

Тому посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на те, що виконавчі листи повернуто до суду та є заява про те, що заборгованість за кредитним договором № 0 від 31.01.2008 року погашена боржниками в 2013 році, а тому підстави для заміни сторони виконавчого провадження, видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення їх до виконання відсутні (т.2, а.с. 51), є помилковим та підлягає виключенню із мотивувальної частини ухвали.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Разом з тим, відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, проте доводи апеляційної скарги її частково спростовують, оскільки мотивувальна частина ухвали не у повній мірі відповідає вимогам матеріального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, в частині виключення з її мотивувальної частини абзацу 48 наступного змісту: «Враховуючи те, що виконавчі листи повернуто до суду та є заява про те, що заборгованість за кредитним договором №0 від 31.01.2008 погашена боржниками в 2013 році, то підстави для заміни сторони виконавчого провадження, видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення їх до виконання відсутні».

В іншій частині ухвалу суду слідзалишити без змін, оскільки оскаржувана ухвала суду в іншій частині є законною і обгрунтованою, доводи апеляційної скарги її не спростовують.

При цьому, враховуючи, що ухвала суду підлягає зміні лише в частині виключення з її мотивувальної частини абзацу, а в іншій частині оскаржувана ухвала є законною і обгрунтованою, на думку колегії суддів судові витрати, понесені заявником апеляційної скарги за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.п.1, 2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» задовольнити частково.

Ухвалу Южного міського суду Одеської області від 23 грудня 2021 року змінити, виключивши з її мотивувальної частини абзац 48 наступного змісту: «Враховуючи те, що виконавчі листи повернуто до суду та є заява про те, що заборгованість за кредитним договором №0 від 31.01.2008 погашена боржниками в 2013 році, то підстави для заміни сторони виконавчого провадження, видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення їх до виконання відсутні».

В іншій частині ухвалу Южного міського суду Одеської області від 23 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07.11.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева