КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/4932/21 головуючий у І інстанції: Твердохліб Ю.О.
провадження 22-ц/824/5526/2022 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 жовтня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Суханової Є.М.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 10 грудня 2021 року у справі за первісним позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 в особі законного представника ОСОБА_6 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 в особі законного представника ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2021 року ОСОБА_1 в своїх інтересах та як законний представник ОСОБА_2 , та ОСОБА_7 , звернулась з позовом про визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є наймачем квартири АДРЕСА_1 . Вказана квартира не приватизована, крім неї в квартирі зареєстровані: її сестра - ОСОБА_4 , племінник ОСОБА_5 , її діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_4 не проживає в квартирі більше року, місце проживання відповідача їй невідоме, не сплачує комунальні послуги, що підтверджується актом, який підписаний сусідами та завірений начальником ЖЕД.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2021 року відкрито провадження у справі.

В квітні 2021 року ОСОБА_4 звернулась з зустрічним позовом про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою.

Зазначила, що квартиру отримала в 1990 році її мати - ОСОБА_8 .

Разом з матір`ю в квартирі були зареєстровані ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_4 . Тобто наймачем спірної квартири була ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що у квартирі на даний час позивач ОСОБА_1 та її діти не проживають, остання не несе витрат по утриманню квартири і взагалі її місце перебування невідоме.

Вказувала, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно її сина - ОСОБА_2 , у зв`язку з цим позивач не може бути його законним представником.

Дочка ОСОБА_1 - ОСОБА_7 , не проживає в Україні, а проживає у Республіці Казахстан разом зі своєю рідною бабусею (матір`ю її батька) ОСОБА_11 , яка є опікуном дитини.

Факт проживання ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 підтверджується актом №52 від 06 квітня 2021 року, сусідами та свідками.

Крім того, вказує, що у квартирі зараз проживає відчим ОСОБА_12 , який переніс інсульт та потребує стороннього догляду, який забезпечує ОСОБА_4 .

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 10 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення, а позов ОСОБА_4 задоволено, визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що обставини встановлені судом ґрунтуються на суперечливих доказах, що призвело до невірно вирішення спору.

Зауважує, що їй не було відомо про розгляд зустрічного позову, оскільки він прийнятий до розгляду протокольною ухвалою, жодних документів їй вручено не було.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 погоджується із висновками суду.

Зауважує, що саме надані докази ОСОБА_1 являються неналежними та були вірно відхилені судом першої інстанції.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали позицію викладену в апеляційній скарзі, представник ОСОБА_4 виступили проти задоволення апеляційної скарги.

Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог ст.ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 проживає у спірній квартирі, а ОСОБА_1 не проживає та не користується квартирою більше шести місяців без поважних причин, а тому є достатньо підстав, для визнання останньої втратившою право користування жилим приміщенням.

Колегія суддів повністю погодитись з таким висновком не може з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі ордеру, виданого на підставі розпорядження Ленінградської Райради від 29 жовтня 1990 року №580, квартира за адресою: АДРЕСА_2 була надана ОСОБА_8 на сім`ю з 4-х осіб: ОСОБА_8 , ОСОБА_13 - чоловік, ОСОБА_14 - дочка, ОСОБА_4 - дочка (а.с. 9).

В квартирі за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , що підтверджується копіями паспортів (а.с. 6, 104), та ОСОБА_5 , що визнається та не заперечується сторонами.

Згідно акта 08/1 від 17 лютого 2021 року ОСОБА_4 у спірній квартирі зареєстрована, але не проживає (а.с.10).

Згідно акта 52 від 06.04.2021 року ОСОБА_4 проживає у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.49).

Як вбачається з акта № 57 від 14 квітня 2021 року ОСОБА_1 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 106).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року ОСОБА_15 позбавлено батьківських прав відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 42).

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 постійно поживає в Республіці Казахстан, за згоди її матері ОСОБА_1 на підставі заяви від 25 серпня 2017 року (а.с.45), опікуном дитини призначено ОСОБА_11 (а.с.46).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

З огляду на диспозицію статей 71, 72, ч. 2 ст. 107 ЖК УРСР для задоволення позовним вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, доказуванню підлягає: 1) встановлення відсутності особи понад 6 місяців (в окремих випадках понад 12 місяців) та 2) встановлення поважності такої відсутності.

З матеріалів справи вбачається, що докази надані сторонами являються суперечливими.

Зокрема, надані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 акти КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва» підтверджують як проживання так і відсутність сторін у спірній квартирі.

Прийшовши до однозначного висновку про те, що ОСОБА_1 не проживає у спірній квартирі, суд першої інстанції виходив з наданих пояснень свідків.

При цьому, колегія суддів зазначає, що свідки допитані в суді дійсно підтвердили проживання ОСОБА_4 , однак вказані покази не можуть однозначно спростувати інші докази наявні в матеріалах справи на підтвердження проживання ОСОБА_1 в квартирі, зокрема акт про її проживання підписаний іншими сусідами.

В судовому засіданні з`ясовано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 здійснювали дії, щодо усунення права користування квартирою одна одної задля подальшої її приватизації.

При цьому, ОСОБА_1 та представник ОСОБА_4 погодили можливість сумісного користування спірною квартирою.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 , як і ОСОБА_4 проживають у квартирі АДРЕСА_1 , сторонами не надано належних доказів на підтвердження відсутності кожної із них понад 6 місяців, а тому підстави для визнання сторін такими, що втратили право користування квартирою відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 , при цьому висновки суду, щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження.

Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду в частині вирішення позову ОСОБА_4 підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки суд першої інстанції невірно зясував обставини справи, прийняв до уваги неналежні докази, що призвело до постановлення помилкового рішення в цій частині.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 10 грудня 2021 року скасувати в частині задоволеного зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 в особі законного представника ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 - відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «27» жовтня 2022 року.

Головуючий

Судді: