ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5779/22 Справа № 215/1246/17 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Гладиш К.С.

сторони справи

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія»

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року, ухваленого суддею Демиденком Ю.Ю. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 08 вересня 2021 року,

УСТАНОВИВ

У березні 2017 року ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» звернулось до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №3636-029/07Р від 08.08.2007 в розмірі 11 607,37 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно укладеного кредитного договору №3636-029/07Р від 08.08.2007 відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 14300 доларів США строком до 08.08.2032 зі сплатою 11,99% річних.

В якості забезпечення належного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №3636-029/07Р, між ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_2 08.08.2007 був укладений договір поруки №3636-029/07р, за умовами якого остання зобов`язується нести солідарну відповідальність за виконання в повному обсязі ОСОБА_1 його зобов`язань за кредитним договором №3636-029/07Р від 08.08.2007.

Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором №3636-029/07Р від 08.08.2007 належним чином не виконав, має заборгованість, яка станом на 18.04.2016 становить 11607,37 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18.04.2016 становить 295698,24 грн. та складається з наступних сум: 10028 доларів США кредит, що за курсом НБУ станом на 18.04.2016 становить 255463,72 грн.; 1579,37 доларів США проценти, що за курсом НБУ станом на 18.04.2016 становить 40234,52 грн.

12.10.2017 між ТОВ «Довіра та Гарантія» та ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами б/н, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №3636-029/07Р від 08.08.2007, укладеним між ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Довіра та Гарантія».

На підставі викладено, ТОВ «Довіра та Гарантія» просило стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №3636-029/07Р від 08.08.2007 в розмірі 11607,37 доларів США, а також судові витрати у розмірі 4436,50 грн. сплаченого при подачі позову судового збору.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія» заборгованість за кредитним договором №3636-029/07Р від 08.08.2007 в розмірі 11607,37 доларів США, що станом на 18.04.2016 становить 295 698,24 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія» з кожного по 2218,25 грн. сплаченого при подачі позову судового збору.

Представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Мотуз О.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення в частині стягнення з поручителя ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, ухваленого з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Представник ОСОБА_3 посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду першої інстанції, обставинам справи, помилковість та передчасність висновків суду. Вказує, що ОСОБА_2 як поручитель не повинна відповідати за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1 , оскільки її порука, станом на момент розгляду справи була припиненою у встановленому законом порядку.

Адвокат Мотуз О.В., посилаючись на п.4.4 кредитного договору від 08.08.2007, де передбачена згода сторін про те, що у випадку виникнення у позичальника ОСОБА_1 прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою процентів за користування кредитом, строк користування кредитом, визначений у п.1.2 Договору припиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Вказує, що у даному випадку сторони у договорі конкретизували свої взаємні права та обов`язки на випадок наявного прострочення,зазначивши про дострокове припинення строку кредитування лише за наявності самого факту прострочення, що відповідає та не суперечить нормам ч.2 ст.1050 ЦК України.

Представник ОСОБА_3 вказує, що з розрахунку заборгованості видно, що ОСОБА_1 як позичальник припустився перших прострочень по сплаті процентів за кредитом у квітні 2008 року та у лютому 2009 року, а систематично припинив здійснювати платежі за кредитом та процентами з лютого 2015 року, тому строк кредитування сплинув 10 травня 2008 року. Зазначає, що оскільки Банк змінив строк виконання основного зобов`язання й був зобов`язаний подати до суду позов до поручителя протягом шести місяців від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, тому на час подачі позову до суду порука ОСОБА_2 була припинена на підставі ч.4 ст.559 ЦК України.

Окрім того, скаржник зазначає, що Банк, пред`явивши вимогу про дострокове погашення кредиту, позивач повинен був припинити нарахування процентів на залишок заборгованості, однак розрахунок заборгованості з яким погодився суд першої інстанції містить відомості про нараховані проценти після спливу строку кредитування.

Окремо звертає увагу, що строк позовної давності для вимог позивача має обліковуватись з моменту настання обов`язку боржника ОСОБА_1 повністю повернути кредит та сплатити проценти, тобто як зазначалось вище з 10 травня 2008 року.

Представник вказує на те, що на час пред`явлення позову до суду сплинув трирічний строк позовної давності та просить застосувати позовну давність до вимог позивача про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 .

Вважає, що суд першої інстанції при розгляді справи дійшов помилкового висновку про обґрунтованість вимог Банку до поручителя, як солідарного боржника відповідача ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторони позивача та відповідача ОСОБА_1 в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Мотуза О.В., який у повному обсязі підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, заявлених до поручителя ОСОБА_2 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08.08.2007 між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №3636-029/07Р згідно якого останній отримав кредит у розмірі 14 300 доларів США строком до 08.08.2032 зі сплатою 11,99% річних (Том №1 а.с.8-22).

08.08.2007 в якості забезпечення належного виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №3636-029/07Р від 08.08.2007, між ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки №3636-029/07р, за умовами якого остання зобов`язується нести солідарну відповідальність за виконання в повному обсязі з ОСОБА_1 його зобов`язань за кредитним договором №3636-029/07Р від 08.08.2007 (Том №1 а.с.23-24).

Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором №3636-029/07Р від 08.08.2007 належним чином не виконав, має заборгованість, яка станом на 18.04.2016 становить 11 607,37 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18.04.2016 становить 295 698,24 грн. та складається з наступних сум: 10 028 доларів США кредит, що за курсом НБУ станом на 18.04.2016 становить 255 463,72 грн.; 1579,37 доларів США проценти, що за курсом НБУ станом на 18.04.2016 становить 40234,52 грн. (Том №1 а.с.31-37).

12.10.2017 між ТОВ «Довіра та Гарантія» та ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами б/н, відповідно до якого, право грошової вимоги за кредитним договором №3636-029/07Р від 08.08.2007, укладеним між ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та відповідачем ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Довіра та Гарантія» (Том №2 а.с.3-32).

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.07.2018 залучено до участі правонаступника позивача ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» - ТОВ «Довіра та Гарантія».

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог виходив з доведеності факту наявності заборгованості у відповідача ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» в розмірі 11607,37 доларів США, та наявність правових підстав для її солідарного стягнення з боржника та поручителя.

Відмовляючи у застосуванні строків позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що останній платіж за кредитом відповідачем ОСОБА_1 був здійснений 03.02.2015, в той час як з позовом ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» звернулось до суду 22.03.2017, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача ОСОБА_1 не оскаржується і у цій частині не переглядається.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором, огляду на наступне.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

У частині першій статті 1048 ЦК України зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше

не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Як встановлено матеріалами справи 08.08.2007 між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №3636-029/07Р за умовами якого, останній отримав кредит у розмірі 14 300 доларів США строком до 08.08.2032 зі сплатою 11,99% річних.

Окрім того, 08.08.2007 в якості забезпечення належного виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №3636-029/07Р від 08.08.2007, між ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки №3636-029/07р, за умовами якого, остання зобов`язується нести солідарну відповідальність за виконання в повному обсязі з ОСОБА_1 його зобов`язань за кредитним договором №3636-029/07Р від 08.08.2007.

У пункті 1.2 кредитного договору від 08 серпня 2007 року, укладеного між

АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Правекс Банк», та ОСОБА_1 , визначено, що кредит надається терміном з 08 серпня 2007 року до 08 серпня 2032 року.

У пункті 1.1. Договору визначено, що Банк надає Позичальникові кредит в іноземній валюті на загальну суму 14300 доларів США для споживчих цілей, а також з метою оплати страхових платежів згідно з договорами страхування нерухомого майна, укладення яких здійснюється на підставі та з урахуванням вимог п.6.1.14 даного Договору.

Відповідно до п.4.1 Договору Позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитним договором рівними частинами в сумі 48 доларів США щомісячно, до 10 числа наступного місяця.

Згідно п.4.2 Договору відсотки за користування кредитом підлягають сплаті щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у строк до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також у момент повернення кредиту, зазначений у п.1.2 Договору.

Відповідно до п.4.4. Договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у Позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою процентів за користування кредитом, строк користування кредитом, зазначений у п.1.2 Договору, припиняється достроково, на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом Банк письмово повідомляє Позичальника.

З розрахунку заборгованості видно, що ОСОБА_1 вперше прострочив сплату заборгованості за відсотками у квітні 2008 року (а.с.31, т.1), також у лютому 2009 року Позичальник вдруге прострочив сплату заборгованості за відсотками, а з лютого 2015 року ОСОБА_1 взагалі перестав сплачувати платежі за кредитом.

Пунктом 6.1.14 кредитного договору визначено, що протягом строку дії даного договору Позичальник зобов`язується забезпечити страхування майна, переданого в іпотеку банку, згідно пункту 3.1 договору, шляхом укладення щорічно договорів страхування зі страховими компаніями до 08 серпня, визначеними Банком, а також письмово погоджувати умови договорів страхування та не вчиняти дій, направлених на зміну цих умов.

Відповідно до положень пункту 9.7 Договору у разі невиконання Позичальником умов пункту 6.1.14 договору, строк користування грошовими коштами, вказаний у п.1.2 договору, припиняється достроково на 10-й день припинення строку дії договору страхування або зміни його умов з вини Позичальника.

Тобто сторони врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту, а саме зміну строку виконання основного зобов`язання.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Зі змісту пункту 9,7 кредитного договору слідує, що безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання є невиконання позичальником страхування майна, переданого в іпотеку банку шляхом укладення щорічно договорів страхування зі страховими компаніями до 08 серпня, визначеними банком.

Виходячи з наведеного, у разі прострочення виконання позичальником своїх зобов`язань відбувається автоматична зміна строку виконання основного зобов`язання та така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, якщо сторони договору визнали безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання виникнення у Позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою процентів за користування кредитом, а також невиконання Позичальником страхування майна, переданого в іпотеку банку шляхом укладення щорічно договорів страхування зі страховими компаніями до 08 серпня, а не направлення банком письмового повідомлення Позичальнику про припинення строку користування кредитом, то така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим, згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України, позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу).

Матеріалами справи підтверджено, що вперше ОСОБА_1 прострочив сплату заборгованості за відсотками у квітні 2008 року, тому, враховуючищо за умовами кредитного договору (п.4.4), у випадку виникнення у Позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою процентів за користування кредитом, строк користування кредитом, зазначений у п.1.2 Договору, припиняється достроково, на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення, про що Банк був обізнаний,тому відповідно і про дострокове

(з 10 травня 2008 року) припинення строку користування грошовими коштами, що вказаний у пункті 1.2 кредитного договору.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 цього Кодексу.

За умовами договору поруки, укладеного між банком та ОСОБА_2 договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 08 серпня 2035 року (а.с.24, т.1).

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період

у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України,

є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки,

а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки, слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15).

Отже, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Проте, якщо кредитор змінює строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. В такому разі кредитор зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018року у справі №408/8040/12 (провадження №14-145цс18) та від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18).

З матеріалів справи видно, що в суді першої інстанції представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_4 07.03.2019 подав суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій посилався на п.9.7 кредитного договору та вказував на те, що востаннє договір страхування Позичальник ОСОБА_1 укладав 20 вересня 2010 року і його строк закінчився 20 вересня 2011 року, відповідно строк дії кредитного договору закінчився достроково на 10 день припинення строку дії Договору страхування, тобто 30 вересня 2011 року, і перебіг строку позовної давності за стягненням заборгованості за кредитним договором на час звернення позивача до суду (березень 2017 року) закінчився, тому є підстави для його застосування. Окрім того, у заяві представник ОСОБА_4 також зазначив про необґрунтованість вимог Банку до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку з припиненням поруки в силу норм ч.4 ст.559 ЦК України (а.с.244-245, т.2).

З журналу судового засідання від 07.10.2019 видно, що судом досліджувалось клопотання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_4 від 07.03.2019 про застосування строків позовної давності, а також вирішувалось клопотання про доручення до матеріалів справи копії договору страхування від 20 вересня 2010 року, яке судом задоволено (а.с.21, т.3), проте матеріали справи не містять копії зазначеного договору.

Технічний запис судового засідання від 07.10.2019, який був прослуханий колегією суддів підтверджує, що суд долучив до матеріалів справи копію Договору страхування та повернув представнику ОСОБА_4 оригінал Договору.

Суд першої інстанції відмовив у застосуванні строків позовної давності, пославшись на те, що останній платіж за кредитом відповідачем ОСОБА_1 був здійснений 03.02.2015, а позов подано до суду 22.03.2017 в межах трирічного строку позовної давності.

При цьому суд не перевірив доводи сторони відповідача ОСОБА_1 щодо врегулювання у договорі питання дострокового закінчення кредитного договору з підстав, встановлених у пунктах 4.4 та 9.7 Договору.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спору належним чином не дослідив сам кредитний договір, умовами якого передбачено зміну строку виконання основного зобов`язання, зокрема п.4.4, п.6.1.14 та п.9.7 Договору, неповно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи, що відповідно до п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення.

Оскільки визначений кредитним договором строк його дії було змінено

на підставі умов цього договору (пункт 6.1.14), порука припинилася після спливу шести місяців після настання події визначеної пунктом 9.7 договору кредиту.

Враховуючи, що за умовами кредитного договору всі договори страхування повинні були узгоджуватись із кредитором, Банк був обізнаний, що з 20 вересня 2011 року договір страхування відсутній, тому відповідно і про дострокове (з 30 вересня 2011 року) припинення строку користування грошовими коштами, що вказаний у пункті 1.2 кредитного договору позивач також був обізнаний.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що строк дії кредитного договору закінчився достроково 30 вересня 2011 року (на 10 день припинення строку дії останнього Договору страхування від 20.09.2010 року), відповідно Банк повинен був подати позов до суду щодо поручителя ОСОБА_2 протягом шести місяців від цієї дати, тобто в межах з 30.09.2011 по 30.03 2012, однак з позовом до поручителя ОСОБА_2 позивач звернувся до суду у березні 2017 року коли порука вже була припинена у встановленому законом порядку ( ч.4 ст.559 ЦК України).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

у постанові від 15 червня 2020 року у справі №138/240/16-ц (провадження

№61-14987сво 19) дійшла висновків про те, що зазначення у кредитному договорі про безумовне припинення договору у разі порушення зобов`язання є зміною строку виконання основного зобов`язання та незалежно від направлення про це боржникові відповідного повідомлення (чи рішення) банку це право банку, яким він може скористатися, а може і не скористатися.

Отже, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_2 до якої Банком з наведених вище підстав, пропущено строк пред`явлення вимоги (ч.4 ст.559 ЦК України) та погоджується з доводами адвоката Мотуза О.В. про наявність підстав для відмови у позові у зв`язку із пропуском строку пред`явлення такої вимоги до поручителя.

Відповідно до положень ч.1ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За викладених вище обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог пред`явлених до ОСОБА_2 з підстав, встановлених нормами п.1, п.3, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 серпня 2022 року було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Мотуза О.В. в частині відстрочення сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду до ухвалення судового рішення по справі.

Таким чином, враховуючи, що рішення суду підлягає скасуванню в частині солідарного стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, відповідно стягненню з позивача на користь держави підлягає відстрочений судовий збір в розмірі 3 327, 37 грн. (2218,25 х 1,5%).

Керуючисьст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Мотуза Олександра Володимировича задовольнити.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року в частині солідарного стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №3636-029/07Р від 08.08.2007 в розмірі 11607,37 доларів США, що станом на 18.04.2016 року становить 295 698,24 грн., скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія» на користь держави відстрочений судовий збір за подачу відповідачем ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 3 327, 37 грн. (три тисячі триста двадцять сім гривень тридцять сім копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 03 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: