ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6393/22 Справа № 204/1178/22 Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д.Л. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2022 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2022 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Позовні вимоги Банку мотивовані тим, що ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 25 грудня 2012 року. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до виявленого бажання позичальнику було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, для користування кредитним картковим рахунком позичальник отримав кредитну картку, у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 6 000,00 грн. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язанням, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер. Виходячи зі змісту ст. 1268 ЦК України спадкоємці ОСОБА_2 мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 19 липня 2017 року по 19 січня 2018 року. В даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, де в якості адреси реєстрації зазначена: АДРЕСА_1 . На виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України позивачем 25 грудня 2017 року була направлена претензія кредитора до третьої дніпровської державної нотаріальної контори. 06 лютого 2018 року позивачем було отримано відповідь третьої дніпровської державної нотаріальної контори.

Посилаючись на ст.ст. 1269, 1270, 1273 ЦК України, позивач вважає, що відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. 11 вересня 2020 року до спадкоємців ОСОБА_2 було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті ОСОБА_2 заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 25 грудня 2012 року становила 6 067,14 грн., яка є заборгованістю за тілом кредиту.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути вказану кредитну заборгованість з відповідача.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Банку.

Рішення суду мотивоване тим, що жодних доказів того, що відповідач на час відкриття спадщини ОСОБА_2 дійсно постійно фактично проживав з останнім та прийняв спадщину після його смерті, позивачем не надано, у зв`язку з чим такі твердження банку є недоведеними.

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач є спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Апелянт вказує, що відповідач не надав доказів того, що розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 25 грудня 2012 року ОСОБА_2 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що ОСОБА_2 скористався наданими кредитними коштами, проте зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого у нього перед Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» виникла заборгованість у розмірі 6 067,14 грн.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі змісту ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України вбачається, що у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки ОСОБА_2 помер, то відповідати перед Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» на підставі ст.ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна одержаного у спадщину.

Аналогічні роз`яснення надані в абз. 2 пункту 32 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

02 листопада 2017 року Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» було складено претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України до спадкоємців ОСОБА_2 вих. № SAMDNWFC0, яку було направлено до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори.

Листом № 4139/02-14 від 29 грудня 2017 року Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою було повідомлено Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про те, що претензія кредитора з вимогами до спадкоємців ОСОБА_2 одержана та заведена спадкова справа № 739/2017, а також повідомлено, що коли стане відомо про наявність спадкоємців, які прийняли спадщину після ОСОБА_2 їм буде повідомлено про надходження претензії та роз`яснено ст. 1282 ЦК України.

Таким чином, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідач є спадкоємцем померлого, прийняв після нього спадщину та вартість майна, прийнятого спадкоємцем у спадщину.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначено: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважає ОСОБА_1 таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 ..

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Основною умовою для визнання спадкоємця таким, що своєчасно прийняв спадщину, є факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не факт реєстрації місця проживання спадкоємця за адресою місця реєстрації спадкодавця.

Крім того, сам факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме відповідач є спадкоємцем та прийняв після померлого ОСОБА_2 спадщину.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Жодних доказів того, що відповідач на час відкриття спадщини ОСОБА_2 дійсно постійно фактично проживав з останнім та прийняв спадщину після його смерті, позивачем не надано, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що такі твердження позивача є недоведеними.

Наявна в матеріалах справи копія спадкової справи №739/2017, заведена Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_2 , також не дає підстав вважати встановленими обставини, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог. Інформації щодо спадкоємців ОСОБА_2 вказана спадкова справа не містить, а заведена вона була 29 грудня 2017 року лише на підставі претензії самого ж позивача як кредитора Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк».

При цьому, суд також звертає увагу, що відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Належних документів, які б підтверджували родинні зв`язки відповідача зі спадкодавцем позивачем суду не надано, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити до якої черги спадкоємців за законом може належати відповідач та чи має він взагалі право на спадкування після смерті ОСОБА_2 .

Жодних доказів того, що відповідач не був усунутий від спадкування іншими спадкоємцями позивачем також не надано.

Положеннями ст. 1282 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Правило, передбачено ч. 2 ст. 1282 ЦК України відповідно до якого встановлено, що задоволення вимог кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку, може бути застосовано виключно у випадку наявності спадкоємців, які прийняли спадщину.

В той же час, судовий спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно.

Тобто, тільки у випадку наявності двох обов`язкових умов, а саме: - належних та допустимих доказів щодо існування спадкоємців та прийняття ними спадщини після померлого; - встановлення факту відмови спадкоємців здійснити одноразовий платіж в рахунок задоволення вимог кредитора; стане можливим задоволення вимог кредитора шляхом накладення стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Встановивши відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 та що він прийняв спадщину після його смерті, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 25.12.2012 року є недоведеними.

Доводи апелянта в скарзі про те, що відповідач є спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також те, що відповідач не надав доказів того, що розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту, - колегія суддів вважає необґрунтованими, безпідставними, та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказів того, що відповідач на час відкриття спадщини ОСОБА_2 дійсно постійно фактично проживав з останнім та прийняв спадщину після його смерті, позивачем банком ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було.

Крім того, обґрунтовуючи позовні вимоги покладенням на спадкоємців обов`язку сплатити заборгованість в межах вартості спадкового майна, АТ КБ «ПриватБанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та щодо його вартості. При цьому позивач не заявляв суду відповідних клопотань про витребування відомостей щодо наявності у спадкодавця будь-якого рухомого/нерухомого майна та його вартості.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Зважаючи, що позивачем є юридична особа банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ, - зазначене вказує лише на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Банку.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко