Номер провадження: 22-ц/813/7446/22
Справа № 523/6344/21
Головуючий у першій інстанції Далеко К.О.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д., Дришлюка А.І.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

у судовому засіданні переглянув апеляційну скаргу адвоката Хайнака Валерія Даниловича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2022 року у справі за позовом адвоката Слободяника Олексія Ігоровича в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в:

07 квітня 2021 року адвокат Слободяник Олексій Ігорович в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , права власності на наступне майно:

1) 1/4 частку автомобіля марки ГАЗ, модель 322132, 2001 року випуску, V двигуна 2494;

2) 1/4 частку автомобіля марки МАЗ, модель 53366, 1993 року випуску, V двигуна НОМЕР_1 ;

3) 1/4 частку автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель CADDY, 2005 року випуску, V двигуна 1968;

4) 1/4 частку автомобіля марки ГАЗ, модель 270514, 2005 року випуску, V двигуна 2285;

5) 1/4 частку автомобіля марки IVECO, модель FIAT, 1994 року випуску, V двигуна 2500;

6) 1/4 частку автомобіля марки TOYOTA, модель PRADO, 2006 року випуску, V двигуна 3956;

7) 1/4 частку автомобіля марки ГАЗ, модель 2410, 1988 року випуску, V двигуна 2445;

8 1/4 частку будівлі кафе, загальною площею 1 124,4 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з будівлі кафе, А, а1, а2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

9) 1/4 частку жилого літнього типу приміщення, загальною площею 1 709,5 кв.м, літньою житловою площею 970,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

10) 1/4 частку жилого приміщення літнього типу, загальною площею 530,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

11) 1/4 частку нежитлової будівлі, загальною площею 1 721,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

12) 1/4 частку нежитлових будівель, загальною площею 3 484,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , які складаються з нежитлової будівлі Ч, загальною площею 1 629 кв.м, нежитлової будівлі О, загальною площею 1 403,2 кв.м, нежитлової будівлі Т, загальною площею 452,4 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

13) 2/8 частки нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3 904 кв.м, яка складається з нежитлової будівлі А та нежитлової будівлі Б (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

14) 1/4 частку житлового будинку, загальною площею 42,1 кв.м, житловою площею 17,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , який складається з житлового будинку літера «А», веранди літера «а», сараю літера «Б», навісу літ «В», літньої кухні літера «Г», веранди літера «г», погрібу літера «пд(г)», огорожі №1, вимощення «І» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227);

15) 1/4 частку нежилого приміщення цокольного поверху та підвального приміщення, за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 1 214,6 кв.м (реєстраційний номер майна 16741910);

16) 1190/5000 частки нежилих будівель водної станції, загальною площею 1 505,2 кв.м, площа земельної ділянки 4 150 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 7387378);

17) 1/4 частку будівлі кафе, загальною площею 961,4 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 16276573);

18) 1/4 частку нежилої будівлі, загальною площею 914,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 16281169);

19) 5/20 часток нежитлових будівель, загальною площею 2 926,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 11309881);

20) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0037, загальною площею 0,0985 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

21) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0035, загальною площею 0,0918 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

22) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0034, загальною площею 0,0995 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

23) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0043, загальною площею 0,0806 га, з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

24) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0040, загальною площею 0,0964 га, з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

25) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0038, загальною площею 0,0995 га, з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

26) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0045, загальною площею 0,0887 га, з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

27) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номером :31:009:0044, загальною площею 0,0394 га. з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

28) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0033, загальною площею 0,0996 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

29) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0046, загальною площею 0,0806 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

30) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0048, загальною площею 0,0825, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

31) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0047, загальною площею 0,0923 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

32) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0049, загальною площею 0,0936 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

33) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0039, загальною площею 0,0866 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

34) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0041, загальною площею 0,0943 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

35) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0036, загальною площею 0,0536 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

36) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:1624, загальною площею 0,0592 га за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227);

37) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0038, загальною площею 0,22 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227);

38) 1/4 частку об`єкту незавершеного будівництва 33% готовності, загальною площею 45,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_4 , складається з житлового будинку (цокольний поверх незавершене будівництво 33% готовності), А, споруди, №1-4 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 08);

39) 1/4 частку житлового будинку, загальною площею 31 кв.м, житловою площею 9,9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_4 , складається із житлового будинку, А, споруди, №1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 08);

40) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :03:001:0280, загальною площею 0,1712 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08);

41) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :03:001:0053, загальною площею 0,0889 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208);

42) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :03:001:0249, загальною площею 0,0856 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08);

В обґрунтування заявлених позовних вимог, адвокат Слободяник Олексій Ігорович в інтересах ОСОБА_2 зазначив, що її мати ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. Після смерті матері, відкрилась спадщина на її особисте майно, та на частку у спільному майні подружжя з ОСОБА_1 .. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 , інших спадкоємців немає. За життя ОСОБА_3 заповітів не складала. Спадщину після смерті матері, позивач прийняла, подавши у передбачений законом строк заяву до приватного нотаріуса. Відповідач спадщину також прийняв. Спадкова справа, заведена після смерті ОСОБА_3 , перебуває у провадженні Лиманської районної державної нотаріальної контори. 29 січня 2021 року через свого представника позивач звернулась до державного нотаріуса з проханням призначити їй день та час для подання заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, листом від 02 лютого 2021 року, державний нотаріус роз`яснив позивачу, що вона має надати оригінали документів про право власності спадкодавця на спадкове майно, і лише після цього зможе звернутися із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Вказаних документів вона не має, оскільки вони утримуються відповідачем ОСОБА_1 .. Позивач неодноразово зверталась до відповідача із проханням вирішити питання поділу спадщини мирним шляхом. Однак, ОСОБА_1 всі спроби відхиляв, та взагалі уникає контактів. Такі дії унеможливлюють оформлення спадщини в нотаріальному порядку, перешкоджають реалізації її права власності. Крім того, відповідач також перешкоджає позивачу користуватись спадковим майном, котре в силу закону належить їй з часу відкриття спадщини. Склад спадкового майна підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №249330671, 249533015, листом РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області. Нормативно позивач обґрунтовує свої правові вимоги наступним: ст. 41 Конституції України, ст. ст. 5, 15, 321, 317, 356, 392, 1216, 1218, 1223, 1225, ч. 1 ст. 1226, ст. 1261-1265, ст. 1267, ч. 5 ст. 1268, ст. 1296 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2021 року залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині наступного майна:

- 1/4 частки об`єкту незавершеного будівництва 33% готовності, загальною площею 45,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_4 , складається із житлового будинку (цокольний поверх незавершене будівництво 33% готовності), А, споруди, №1-4 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 08);

- 1/4 частки житлового будинку, загальною площею 31 кв.м, житловою площею 9,9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_4 , складається із житлового будинку, А, споруди, №1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 08);

- 1/4 частки земельної ділянки, кадастровий номер :03:001:0280, загальною площею 0,1712 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08);

- 1/4 частки земельної ділянки, кадастровий номер :03:001:0053, загальною площею 0,0889 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208);

- 1/4 частки земельної ділянки, кадастровий номер :03:001:0249, загальною площею 0,0856 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08);

- 1/4 частки земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0038, загальною площею 0,22 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227).

На стадії підготовчого провадження по справі відповідач та його представник, адвокат Хайнак Валерій Данилович, реалізували право на подачу відзиву на позовну заяву та доказів, в спростування заявлених позовних вимог. Згідно відзиву на позовну заяву та доповнень до нього, відповідач ОСОБА_1 не визнав позов ОСОБА_2 , просив відмовити у його задоволенні, виходячи із наступного: позивачем подано даний позов стосовно визнання права власності на майно, право власності на яке оспорюється, а саме без урахування обставин перебування в провадженні Одеського апеляційного суду цивільної справи №523/16862/17 за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про витребування з чужого незаконного володіння земельних ділянок, частина яких є предметом даного позову; нотаріус не могла прийняти будь-якого рішення стосовно спадкового майна, на день подачі позову ОСОБА_2 , враховуючи наявність на той час цивільної справи №523/16618/20 за позовом ОСОБА_1 до Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області про зміну місця зберігання спадкової справи; у разі смерті одного із учасників спільної сумісної власності, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом лише після виділення частки померлого у спільному майні. Розуміючи що позивач хоче позбавити відповідача права користування своєю власністю, ОСОБА_1 подав 33 позовних заяви про виділення його власності із спільного майна; в спадковій справі знаходяться данні стосовно 16 земельних ділянок та 16 об`єктів нерухомого майна, котрі знаходяться на вищевказаних земельних ділянках. Позивач своїми позовними вимогами хоче визнати своє право власності на об`єкти нерухомого майна без розподілу земельних ділянок, що буде унеможливлювати користування відповідачем 50% своєї власності по кожній земельній ділянці; позовні вимоги заявлені не до спадкового майна, котре належало ОСОБА_3 , а і до майна відповідача, котре належить йому на праві власності. Так, в позовних вимогах значиться видати позивачці частку від всього майна, а не від частки в спадковій масі; стосовно перешкоджання в оформленні спадщини в нотаріальному порядку, позивач не надав жодного доказу; право звернення до суду за правилами позовного провадження з метою захисту порушеного права на спадщину, настає у спадкоємців тільки у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину; відповідач вважає себе не належним відповідачем по даній справі, оскільки належним відповідачем, виходячи із обставин позову, повинен бути нотаріус.

У судове засідання 27.05.2022 представник позивача ОСОБА_2 адвокат Слободяник Олексій Ігорович з`явився, підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, наполягав на вирішенні спору, зокрема подав клопотання про недопущення порушень основних засад цивільного судочинства, в якому зазначив, що відповідно до ст. ст. 10, 12-1, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» повноваження судів у період дії воєнного стану не припиняються та не обмежуються. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Зауважив на тому, що фактично нотаріус відмовив позивачу ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_3 , і це підтверджується матеріалами справи. ОСОБА_1 умисно не надав нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, та затягує розгляд справи, чим створює перешкоди ОСОБА_2 в набутті прав на спадкове майно. Надав суду пояснення стосовно режиму права власності спадкового майна, та доказів входження майна до спадкової маси. Також додав, що протягом п`яти днів з дня ухвалення судом рішення, ним будуть подані до суду докази понесених адвокатських витрат в сумі 15 000 гривень.

У судове засідання 27.05.2022 відповідач ОСОБА_1 не з`явився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи неодноразово, належним чином, судовою повісткою, в порядку ст. 128 ЦПК України. Поважності причин неявки суду не повідомив, заяв або клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Крім того, листом від 06.05.2022 ОСОБА_1 був повідомлений про результати судового засідання 29.04.2022, яке було відкладено на підставі Розпорядження в.о. голови Суворовського районного суду м. Одеси Позняка В.С. від 28.02.2022 за №7 «Про встановлення особливого режиму роботи Суворовського районного суду м. Одеси», із змінами від 10.03.2022, та заяви ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, без виходу у нарадчу кімнату та постановлення окремого документа. Одночасно, в листі було зазначено про дату наступного судового засідання 27.05.2022.

У судове засідання 27.05.2022 представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Хайнак Валерій Данилович, також не з`явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, судовою повісткою, в порядку ст. 128 ЦПК України. Поважності причин неявки суду не повідомив, заяв або клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Керуючись засадами цивільного судочинства, зокрема такими як верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність, розумність строків розгляду справи, неприпустимість зловживання процесуальними правами, враховуючи обставини належного повідомлення ОСОБА_1 та його адвоката Хайнака В.Д. про дату, час та місце розгляду справи, не надходження до суду клопотань про відкладення розгляду справи 27.05.2022 із наведенням поважності неможливості явки у судове засідання, керуючись Розпорядженням в.о. голови суду від 24.05.2022 за №8 «Про встановлення особливого режиму роботи Суворовського районного суду м. Одеси», беручи до уваги заяву ОСОБА_4 про недопущення порушень основних засад цивільного судочинства, та перебування справи у провадженні суду більше року, на підставі ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновків про розгляд справи у судовому засідання 27.05.2022 без участі відповідача та його представника.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2022 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задоволено.

Суд визнав за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 ) право власності, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на наступне майно:

1) 1/4 частку автомобіля марки ГАЗ, модель 322132, 2001 року випуску, V двигуна 2494, реєстраційний номер НОМЕР_3 ;

2) 1/4 частку автомобіля марки МАЗ, модель 53366, 1993 року випуску, V двигуна НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ;

3) 1/4 частку автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель CADDY, 2005 року випуску, V двигуна 1968, реєстраційний номер НОМЕР_5 ;

4) 1/4 частку автомобіля марки ГАЗ, модель 270514, 2005 року випуску, V двигуна 2285, реєстраційний номер НОМЕР_6 ;

5) 1/4 частку автомобіля марки IVECO, модель FIAT, 1994 року випуску, V двигуна 2500, реєстраційний номер НОМЕР_7 ;

6) 1/4 частку автомобіля марки TOYOTA, модель PRADO, 2006 року випуску, V двигуна 3956, реєстраційний номер НОМЕР_8 ;

7) 1/4 частку автомобіля марки ГАЗ, модель 2410, 1988 року випуску, V двигуна 2445, реєстраційний номер НОМЕР_9 ;

8) 1/4 частку будівлі кафе, загальною площею 1 124,4 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з будівлі кафе, А, а1, а2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

9) 1/4 частку жилого літнього типу приміщення, загальною площею 1 709,5 кв.м, літньою житловою площею 970,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

10) 1/4 частку жилого приміщення літнього типу, загальною площею 530,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

11) 1/4 частку нежитлової будівлі, загальною площею 1 721,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

12) 1/4 частку нежитлових будівель, загальною площею 3 484,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , які складаються з нежитлової будівлі Ч, загальною площею 1 629 кв.м, нежитлової будівлі О, загальною площею 1 403,2 кв.м, нежитлової будівлі Т, загальною площею 452,4 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

13) 2/8 частки нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3904 кв.м, яка складається з нежитлової будівлі А та нежитлової будівлі Б (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101);

14) 1/4 частку житлового будинку, загальною площею 42,1 кв.м, житловою площею 17,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , який складається з житлового будинку літера «А», веранди літера «а», сараю літера «Б», навісу літ «В», літньої кухні літера «Г», веранди літера «г», погрібу літера «пд(г)», огорожі №1, вимощення «І» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227);

15) 1/4 частку нежилого приміщення цокольного поверху та підвального приміщення, за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 1 214,6 кв.м (реєстраційний номер майна 16741910);

16) 1190/5000 частки нежилих будівель водної станції, загальною площею 1 505,2 кв.м, площа земельної ділянки 4 150 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 7387378);

17) 1/4 частку будівлі кафе, загальною площею 961,4 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 16276573);

18) 1/4 частку нежилої будівлі, загальною площею 914,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 16281169);

19) 5/20 часток нежитлових будівель, загальною площею 2 926,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 11309881);

20) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0037, загальною площею 0,0985 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

21) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0035, загальною площею 0,0918 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

22) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0034, загальною площею 0,0995 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

23) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0043, загальною площею 0,0806 га, з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

24) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0040, загальною площею 0,0964 га, з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

25) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0038, загальною площею 0,0995 га, з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

26) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0045, загальною площею 0,0887 га, з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

27) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номером :31:009:0044, загальною площею 0,0394 га. з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

28) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0033, загальною площею 0,0996 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

29) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0046, загальною площею 0,0806 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

30) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0048, загальною площею 0,0825 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

31) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0047, загальною площею 0,0923 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

32) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0049, загальною площею 0,0936 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

33) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0039, загальною площею 0,0866 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

34) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0041, загальною площею 0,0943 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

35) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0036, загальною площею 0,0536 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

36) 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:1624, загальною площею 0,0592 га. за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227);

Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати: судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 11 350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) грн 00 коп, судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп.

В апеляційній скарзі адвокат Хайнак Валерій Данилович в інтересах відповідача ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, а саме, на те, що позивач безпідставно звернулась із позовом до суду, оскільки нотаріус мав право видати свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідач не оспорює право позивача на спадщину, тому є неналежним відповідачем у справі. Нотаріус неправомірно відмовила у вчиненні нотаріальних дій й є належним відповідачем у справі, але суд його безпідставно не залучив його до участі у справі в якості належного відповідача. Суд визнав право власності за позивачем на нерухоме майно, яке належить відповідачу на праві приватної власності.

Справа розглядається без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та за відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони по справі сповіщені належним чином, при цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга адвоката Хайнака Валерія Даниловича в інтересах відповідача ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі статтями 1216 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом статей 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (стаття 1222 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

У статтях 1268, 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного

Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про

спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа

може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано

судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а

також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 26 грудня 1985 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_10 , виданого повторно Першим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 05.11.2020.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_11 , виданого Лиманським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 23.10.2020.

Після смерті ОСОБА_3 , із урахуванням змісту статей 22, 28 КпШС, статей 60, 70 Сімейного кодексу України, частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України відкрилась спадщина на наступне рухоме майно:

1.1/2 частка автомобіля марки ГАЗ, модель 322132, 2001 року випуску, V двигуна 2494, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 .

Як підтверджується результатами аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України, наданими на виконання ухвали суду від 15.07.2021, даний транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_3 , станом на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

2.1/2 частка автомобіля марки МАЗ, модель 53366, 1993 року випуску, V двигуна НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 ;

Як підтверджується результатами аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України, наданими на виконання ухвали суду від 15.07.2021, даний транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_3 , станом на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3.1/2 частка автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель CADDY, 2005 року випуску, V двигуна 1968, реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 .

Як підтверджується результатами аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України, наданими на виконання ухвали суду від 15.07.2021, даний транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_3 , станом на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

4.1/2 частка автомобіля марки ГАЗ, модель 270514, 2005 року випуску, V двигуна 2285, реєстраційний номерний знак НОМЕР_6 .

Як підтверджується результатами аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України, наданими на виконання ухвали суду від 15.07.2021 року, даний транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_3 , станом на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

5.1/2 частка автомобіля марки IVECO, модель FIAT, 1994 року випуску, V двигуна 2500, реєстраційний номерний знак НОМЕР_7 .

Як підтверджується результатами аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України, наданими на виконання ухвали суду від 15.07.2021, даний транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_3 , станом на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

6. 1/2 частка автомобіля марки TOYOTA, модель PRADO, 2006 року випуску, V двигуна 3956, реєстраційний номерний знак НОМЕР_8 .

Як підтверджується результатами аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України, наданими на виконання ухвали суду від 15.07.2021, даний транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_1 , станом на 03.08.2020, день смерті ОСОБА_3 ..

7. 1/2 частка автомобіля марки ГАЗ, модель 2410, 1988 року випуску, V двигуна 2445, реєстраційний номерний знак НОМЕР_9 .

Як підтверджується результатами аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України, наданими на виконання ухвали суду від 15.07.2021, даний транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_1 , станом на 03.08.2020, день смерті ОСОБА_3 ..

Також, після смерті ОСОБА_3 , із урахуванням змісту статей 60, 70 Сімейного кодексу України, частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України відкрилась спадщина на наступне нерухоме майно:

8. 1/2 частка будівлі кафе, загальною площею 1 124,4 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з будівлі кафе, А, а1, а2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Як встановлено судом із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номера інформаційних довідок 249330671 та 249533015, наведена 1/2 частка майна належить ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 32-33). Інша 1/2 частка наведеного майна належить ОСОБА_1 також на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 51, 52).

Набуття права приватної власності по 1/2 частці на наведене майно за ОСОБА_3 і ОСОБА_1 відбулось на одній правовій підставі договір купівлі-продажу, серія та номер: 5024, виданий 13.11.2007, видавник приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Куценко В.Д.; довідка, серія та номер: 134214, виданий 10.08.2019, видавник: ТОВ «ПРОМ-СТРОЙ ЛТД».

9. 1/2 частка жилого літнього типу приміщення, загальною площею 1 709,5 кв.м, літньою житловою площею 970,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Як встановлено судом із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номера інформаційних довідок 249330671 та 249533015, наведена 1/2 частка майна належить ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 33). Інша 1/2 частка наведеного майна належить ОСОБА_1 також на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 56).

Набуття права приватної власності по 1/2 частці на наведене майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відбулось на одній правовій підставі свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_12 , виданий 28.12.2015, видавник: Одеське міське управління юстиції.

10. 1/2 частка жилого приміщення літнього типу, загальною площею 530,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Як встановлено судом із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номера інформаційних довідок 249330671 та 249533015, наведена 1/2 частка майна належить ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 33). Інша 1/2 частка наведеного майна належить ОСОБА_1 також на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 57).

Набуття права приватної власності по 1/2 частці на наведене майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відбулось на одній правовій підставі рішення суду, серія та номер 2-1434/08, виданий 19.03.2008, видавник: Суворовський районний суд м. Одеси.

11. 1/2 частка нежитлової будівлі, загальною площею 1 721,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

Як встановлено судом із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номера інформаційних довідок 249330671 та 249533015, наведена 1/2 частка майна належить ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 34). Інша 1/2 частка наведеного майна належить ОСОБА_1 також на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 59).

Набуття права приватної власності по 1/2 частці на наведене майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відбулось на одній правовій підставі свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_13 , виданий 29.12.2014, видавник: Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції Одеської області.

12. 1/2 частка нежитлових будівель, загальною площею 3 484,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , які складаються з нежитлової будівлі Ч, загальною площею 1 629 кв.м, нежитлової будівлі О, загальною площею 1 403,2 кв.м, нежитлової будівлі Т, загальною площею 452,4 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

Як встановлено судом із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номера інформаційних довідок 249330671 та 249533015, наведена 1/2 частка майна належить ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 35). Інша 1/2 частка наведеного майна належить ОСОБА_1 також на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 60).

Набуття права приватної власності по 1/2 частці на наведене майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відбулось на одній правовій підставі рішення суду, серія та номер: 2-1220/11, виданий 22.09.2011, видавник: Суворовський районний суд м. Одеси; ухвала суду, серія та номер: 2-122-/2011, виданий 06.11.2012, видавник Апеляційний суд Одеської області; ухвала суду, серія та номер: 523/15576/14-ц, виданий 15.10.2014, видавник: Суворовський районний суд м. Одеси; ухвала суду, серія та номер: 523/15576/14-ц, виданий 28.11.2014, видавник: Суворовський районний суд м. Одеси.

13. 4/8 частки нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3 904 кв.м, яка складається з нежитлової будівлі А та нежитлової будівлі Б (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Як встановлено судом із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номера інформаційних довідок 249330671 та 249533015, наведені 4/8 частки майна належить ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 32). Інші 4/8 частки наведеного майна належать ОСОБА_1 також на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 50-51).

Набуття права приватної власності по 4/8 частці на наведене майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відбулось на одній правовій підставі договір купівлі-продажу, серія та номер: 5012, виданий 13.11.2007, видавник: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Куценко В.Д.; договір купівлі-продажу, серія та номер: 5018, виданий 13.11.2007, видавник: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Куценко В.Д.; договір купівлі-продажу, серія та номер:4998, виданий 13.11.2007, видавник: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Куценко В.Д.; договір купівлі-продажу, серія та номер: 4992, виданий 13.11.2007, видавник: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Куценко В.Д.; довідка, серія та номер:123224, виданий 24.10.2019, видавник: ТОВ «ПРОМ-СТРОЙ ЛТД»; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 24.10.2019, видавник: ТОВ «ПРОМ-СТРОЙ ЛТД».

14. 1/2 частка житлового будинку, загальною площею 42,1 кв.м, житловою площею 17,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , який складається з житлового будинку літера «А», веранди літера «а», сараю літера «Б», навісу літ «В», літньої кухні літера «Г», веранди літера «г», погрібу літера «пд(г)», огорожі №1, вимощення «І» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227);

Як встановлено судом із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 249533015, житловий будинок повністю зареєстрований лише за ОСОБА_1 , належить йому на праві приватної власності (т. 1, а.с. 52).

Підстава набуття права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: 37, виданий 16.04.1992, видавник: ОСОБА_5 , секретарь исполкома Фонтанского сельского Совета.

15. 1/2 частка нежилого приміщення цокольного поверху та підвального приміщення, за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 1 214,6 кв.м (реєстраційний номер майна 16741910);

Як встановлено судом із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номера інформаційних довідок 249330671 та 249533015, наведена 1/2 частка майна належить ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 71). Інші 1/2 частки наведеного майна належать ОСОБА_1 також на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 72).

Набуття права приватної власності по 1/2 частці на наведене майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відбулось на одній правовій підставі рішення суду, справа №2-4497/10, 22.06.2010, Малиновський районний суд м. Одеси.

16. 2380/5000 частки нежилих будівель водної станції, загальною площею 1 505,2 кв.м, площа земельної ділянки 4 150 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 7387378);

Як встановлено судом із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 249533015, наведена 2380/5000 частка майна належить ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 72). Інші 2380/5000 частки наведеного майна належать ОСОБА_1 також на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 73).

Набуття права приватної власності по 2380/5000 частці на наведене майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відбулось на одній правовій підставі договір купівлі-продажу, р.5356, 19.12.20007, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Куценко В.Д.; договір купівлі-продажу, р.5350, 19.12.2007, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Куценко В.Д.; договір купівлі-продажу, р. 5344, 19.12.2007, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Куценко В.Д.; договір купівлі-продажу, р.5368, 19.12.2007, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Куценко В.Д.; договір купівлі-продажу, р.5362, 19.12.2007, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Куценко В.Д..

17. 1/2 частка будівлі кафе, загальною площею 961,4 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 16276573);

Як встановлено судом із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 249533015, наведена 1/2 частка майна належить ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності (т. 1 а.с. 76). Інша 1/2 частка наведеного майна належить ОСОБА_1 також на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 76).

Набуття права приватної власності по 1/2 частці на наведене майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відбулось на одній правовій підставі договір купівлі-продажу, р.5024, 13.11.2007, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Куценко В.Д..

18. 1/2 частка нежилої будівлі, загальною площею 914,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 16281169);

Як встановлено судом із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 249533015, наведена 1/2 частка майна належить ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 77). Інша 1/2 частка наведеного майна належить ОСОБА_1 також на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 77).

Набуття права приватної власності по 1/2 частці на наведене майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відбулось на одній правовій підставі договір купівлі-продажу, р.5006, 13.11.2007, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Куценко В.Д..

19. 5/10 часток нежитлових будівель, загальною площею 2 926,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 11309881);

Як встановлено судом із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 249533015, наведені 5/10 часток майна належать ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 78). Інші 5/10 часток наведеного майна належать ОСОБА_1 також на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 78).

Набуття права приватної власності по 5/10 часток на наведене майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відбулось на одній правовій підставі договір купівлі-продажу, р.4906, 09.11.2007, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Куценко В.Д.; договір купівлі-продажу, р.4945, 09.11.2007, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Куценко В.Д.; договір купівлі-продажу, р.4040, 09.11.2007, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Куценко В.Д.; договір купівлі-продажу, р.4951, 09.11.2007, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Куценко В.Д.; договір купівлі-продажу, р.4934, 09.11.2007, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Куценко В.Д..

20. 1/2 частка земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0037, загальною площею 0,0985 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

Як встановлено судом із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номера інформаційних довідок 249330671 та 249533015, наведена 1/2 частка майна належить ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 35, 36). Інша 1/2 частка наведеного майна належить ОСОБА_1 також на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 60, 61).

Набуття права приватної власності по 1/2 частці на наведене майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відбулось на одній правовій підставі державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯД №910623, виданий 26.02.2008, видавник: Управління земельних ресурсів у місті Одеса.

21. 1/2 частка земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0035, загальною площею 0,0918 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

Як встановлено судом із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номера інформаційних довідок 249330671 та 249533015, наведена 1/2 частка майна належить ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 36, 37). Інша 1/2 частка наведеного майна належить ОСОБА_1 також на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 61, 62).

Набуття права приватної власності по 1/2 частці на наведене майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відбулось на одній правовій підставі державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯД №976428, виданий 28.05.2008, видавник: Управління земельних ресурсів у місті Одеса.

22. 1/2 частка земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0034, загальною площею 0,0995 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

Як встановлено судом із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номера інформаційних довідок 249330671 та 249533015, наведена 1/2 частка майна належить ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 37). Інша 1/2 частка наведеного майна належить ОСОБА_1 також на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 62).

Набуття права приватної власності по 1/2 частці на наведене майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відбулось на одній правовій підставі державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯД №910630, виданий 26.02.2008, видавник: Управління земельних ресурсів у місті Одеса.

23. 1/2 частка земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0043, загальною площею 0,0806 га, з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

Як встановлено судом із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номера інформаційних довідок 249330671 та 249533015, наведена 1/2 частка майна належить ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 38). Інша 1/2 частка наведеного майна належить ОСОБА_1 також на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 63).

Набуття права приватної власності по 1/2 частці на наведене майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відбулось на одній правовій підставі державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯД №976431, виданий 28.05.2008, видавник: Управління земельних ресурсів у місті Одеса.

24. 1/2 частка земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0040, загальною площею 0,0964 га, з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

Як встановлено судом із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номера інформаційних довідок 249330671 та 249533015, наведена 1/2 частка майна належить ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 38). Інша 1/2 частка наведеного майна належить ОСОБА_1 також на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 63).

Набуття права приватної власності по 1/2 частці на наведене майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відбулось на одній правовій підставі державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯД №910622, виданий 26.02.2008, видавник: Управління земельних ресурсів у місті Одеса.

25. 1/2 частка земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0038, загальною площею 0,0995 га, з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

Як встановлено судом із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номера інформаційних довідок 249330671 та 249533015, наведена 1/2 частка майна належить ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 39). Інша 1/2 частка наведеного майна належить ОСОБА_1 також на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 64).

Набуття права приватної власності по 1/2 частці на наведене майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відбулось на одній правовій підставі державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯД №910624, виданий 26.02.2008, видавник: Управління земельних ресурсів у місті Одеса.

26. 1/2 частка земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0045, загальною площею 0,0887 га, з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

Як встановлено судом із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номера інформаційних довідок 249330671 та 249533015, наведена 1/2 частка майна належить ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 39, 40). Інша 1/2 частка наведеного майна належить ОСОБА_1 також на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 64).

Набуття права приватної власності по 1/2 частці на наведене майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відбулось на одній правовій підставі державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯД №976430, виданий 28.05.2008, видавник: Управління земельних ресурсів у місті Одеса.

27. 1/2 частка земельної ділянки, кадастровий номером :31:009:0044, загальною площею 0,0394 га з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

Як встановлено судом із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номера інформаційних довідок 249330671 та 249533015, наведена 1/2 частка майна належить ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 40, 41). Інша 1/2 частка наведеного майна належить ОСОБА_1 також на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 65).

Набуття права приватної власності по 1/2 частці на наведене майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відбулось на одній правовій підставі державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯД №976429, виданий 28.05.2008, видавник: Управління земельних ресурсів у місті Одеса.

28. 1/2 частка земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0033, загальною площею 0,0996 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

Як встановлено судом із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 249533015 та реєстраційної справи №01, наведена 1/2 частка майна належить ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності (т. 7, а.с. 38-92). Інша 1/2 частка наведеного майна належить ОСОБА_1 також на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 66, т. 7, а.с. 38-92).

Набуття права приватної власності по 1/2 частці на наведене майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відбулось на одній правовій підставі державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯД №910621, виданий 26.02.2008, видавник: Управління земельних ресурсів у місті Одеса.

29. 1/2 частка земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0046, загальною площею 0,0806 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

Як встановлено судом із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номера інформаційних довідок 249330671 та 249533015, наведена 1/2 частка майна належить ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 41). Інша 1/2 частка наведеного майна належить ОСОБА_1 також на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 66, 67).

Набуття права приватної власності по 1/2 частці на наведене майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відбулось на одній правовій підставі державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯД №910625, виданий 26.02.2008, видавник: Управління земельних ресурсів у місті Одеса.

30. 1/2 частка земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0048, загальною площею 0,0825, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

Як встановлено судом із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номера інформаційних довідок 249330671 та 249533015, наведена 1/2 частка майна належить ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 41, 42). Інша 1/2 частка наведеного майна належить ОСОБА_1 також на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 67, 68).

Набуття права приватної власності по 1/2 частці на наведене майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відбулось на одній правовій підставі державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯД №910628, виданий 26.02.2008, видавник: Управління земельних ресурсів у місті Одеса.

31. 1/2 частка земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0047, загальною площею 0,0923 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

Як встановлено судом із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номера інформаційних довідок 249330671 та 249533015, наведена Ѕ частка майна належать ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності (т.1, а.с. 42). Інша 1/2 частка наведеного майна належать ОСОБА_1 також на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 68).

Набуття права приватної власності по 1/2 частці на наведене майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відбулось на одній правовій підставі державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯД №910626, виданий 26.02.2008, видавник: Управління земельних ресурсів у місті Одеса.

32. 1/2 частка земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0049, загальною площею 0,0936 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

Як встановлено судом із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номера інформаційних довідок 249330671 та 249533015, наведена 1/2 частка майна належить ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 43). Інша 1/2 частка наведеного майна належить ОСОБА_1 також на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 68, 69).

Набуття права приватної власності по 1/2 частці на наведене майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відбулось на одній правовій підставі державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯД №910627, виданий 26.02.2008, видавник: Управління земельних ресурсів у місті Одеса.

33. 1/2 частка земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0039, загальною площею 0,0866 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

Як встановлено судом із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номера інформаційних довідок 249330671 та 249533015, наведена 1/2 частка майна належить ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 43). Інша 1/2 частка наведеного майна належить ОСОБА_1 також на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 68, 69).

Набуття права приватної власності по 1/2 частці на наведене майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відбулось на одній правовій підставі державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯД №976427 виданий 28.05.2008, видавник: Управління земельних ресурсів у місті Одеса.

34. 1/2 частка земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0041, загальною площею 0,0943 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

Як встановлено судом із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номера інформаційних довідок 249330671 та 249533015, наведена 1/2 частка майна належить ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 44, 45). Інша 1/2 частка наведеного майна належить ОСОБА_1 також на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 70).

Набуття права приватної власності по 1/2 частці на наведене майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відбулось на одній правовій підставі державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯД №910631 виданий 26.02.2008, видавник: Управління земельних ресурсів у місті Одеса.

35. 1/2 частка земельної ділянки, кадастровий номер :31:009:0036, загальною площею 0,0536 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

Як встановлено судом із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номера інформаційних довідок 249330671 та 249533015, наведена 1/2 частка майна належить ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 45). Інша 1/2 частка наведеного майна належить ОСОБА_1 також на праві приватної спільної часткової власності (т. 1, а.с. 70, 71).

Набуття права приватної власності по 1/2 частці на наведене майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відбулось на одній правовій підставі державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯД №910629 виданий 26.02.2008, видавник: Управління земельних ресурсів у місті Одеса.

36. 1/2 частка земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:1624, загальною площею 0,0592 га за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227);

Як встановлено судом із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 249533015, земельна ділянка повністю зареєстрована лише за ОСОБА_1 , належить йому на праві приватної власності (т. 1, а.с. 52, 53).

Підстава набуття права власності: заява про поділ земельної ділянки, серія та номер: б/н, виданий 05.12.2018, видавник: ОСОБА_1 ; Витяг з рішення «Про надання та підтвердження поштової адреси земельним ділянкам та житловим будинкам», серія та номер: 116, виданий 29.11.2018, видавник: Виконавчий комітет Новодофінівської сільської ради Лиманського району Одеської області; відомості з ДЗК, серія та номер: 7926554, виданий 15.02.2019, видавник: Державний земельний кадастр.

Аналіз пред`явлених позовних вимог, дає суду підстави для висновку, що предметом позову фактично є визнання права власності в порядку спадкування за законом на:

1) рухоме майно 7 транспортних засобів (п. 1-7 позовної заяви), із яких: 5 транспортних засобів зареєстровані за померлою ОСОБА_3 , 2 транспортні засоби зареєстровані за відповідачем ОСОБА_1 ..

Право власності на наведені транспортні засоби набувалось під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в шлюбі.

Відповідно до статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За наведених обставин, суд першої інстанції правильно погоджується із доводами позивача про включення 1/2 частки наведених транспортних засобів до складу спадкової маси, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ..

2) нерухоме майно п. 8-36 позовної заяви.

Судом першої інстанції встановлено, що нерухоме майно, яке являється предметом позову - п. 14 та п. 36 позовної заяви, а саме:

- п. 14 житловий будинок, загальною площею 42,1 кв.м, житловою площею 17,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , який складається із житлового будинку літера «А», веранди літера «а», сараю літера «Б», навісу літ «В», літньої кухні літера «Г», веранди літера «г», погрібу літера «пд(г)», огорожі №1, вимощення «І» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227);

- п. 36 земельна ділянка, кадастровий номер :02:001:1624, загальною площею 0,0592 га. за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227);

зареєстроване на праві власності лише за відповідачем ОСОБА_1 . Наведене майно набувалось ОСОБА_1 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_3 ..

Факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване. Таке майно є спільною сумісною власністю подружжя. Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного суду, викладеними в постанові від 01 квітня 2020 року у справі №462/518/18 (провадження №61-13422св19), які суд в силу вимог частини 4 статті 263 ЦПК України, враховує при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що на підставі статей 60, 70 Сімейного кодексу України, 1/2 зазначеного майна входить до спадкової маси, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , в силу закону, а саме внаслідок набуття його в період перебування подружжя ОСОБА_6 у шлюбі, оскільки на нього розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя. Іншого відповідачем ОСОБА_1 суду не доведено.

Матеріалами справи підтверджується, що все інше нерухоме майно, яке входить до предмета позову, крім п. 14 та п. 36 позовної заяви, належить відповідачу ОСОБА_1 та померлій ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності, в рівних частках.

Відповідно до статті 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно із частини 1 статті 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частини 1 статті 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно із частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Системний аналіз наведених норм Цивільного кодексу України, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номера інформаційних довідок 249330671 та 249533015, Реєстраційних справ на майно, які були витребувані судом та досліджені у судовому засіданні, дають підстави для висновку, що:

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , при набутті права власності на наведене майно, фактично визначили рівні частки у майні придбаного в шлюбі, та набули його на праві спільної часткової власності.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно вважає що на майно ОСОБА_3 , яке їй належить на праві спільної часткової власності, не розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, у судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про включення до складу спадкової маси, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , часток майна, зареєстрованих за ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності.

При цьому, доводи відповідача про те, що позивачем заявлені вимоги не до спадкового майна, котре належало ОСОБА_3 , а і до майна відповідача, котре належить йому на праві власності, оскільки у позовних вимогах значиться, видати позивачці частку від усього майна, а не від частки в спадковій масі, судом не приймаються, оскільки не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, спростовуються матеріалами справи, та суперечать засадам визначення спільної часткової власності та спільної сумісної власності подружжя.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 являється дочкою померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , що підтверджується: копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_14 , актовий запис №1268; копією свідоцтва про укладення шлюбу Серії НОМЕР_15 , актовий запис №31 від 25.07.1987; копією свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_16 , актовий запис №641 від 03.12.1996; копією свідоцтва про укладення шлюбу Серії НОМЕР_17 , актовий запис №705 від 04.12.1999.

Матеріалами справи підтверджується. що 07.08.2020 відповідач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Куртєвій Х.І. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , що підтверджується копією заяви від 07.08.2020, індекс 196/02.14, яка міститься у спадковій справі №328/2020 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

07 серпня 2020 року приватним нотаріусом Куртєвою Х.І. було заведено спадкову справу, номер у спадковому реєстрі 66236952, спадкодавець ОСОБА_3 .

24 вересня 2020 року позивач ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Куртєвої Х.І. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . Це підтверджується копією заяви від 24.09.2020, індекс 234/02.14, яка міститься у спадковій справі №328/2020 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

13 жовтня 2020 року було змінено місце зберігання спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , спадкова справа направлена за належністю. Нове місце зберігання: Лиманська районна державна нотаріальна контора.

Листами від 13.10.2020 Державний нотаріус Лиманської районної державної нотаріальної контори Лисак А.В. повідомила ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про зміну місця зберігання спадкової справи до майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Листом від 30.12.2020 ОСОБА_1 звернувся до Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про зміну місця зберігання спадкової справи до майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та направлення на зберігання до Одеського міського нотаріального округу.

Листом від 13.01.2021 Державний нотаріус Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області Лисак А.В. повідомила ОСОБА_1 про неможливість направлення спадкової справи до майна ОСОБА_3 на зберігання до Одеського міського нотаріального округу, оскільки справу заведено за місцем відкриття спадщини, за останнім місцем проживання спадкодавця.

Заявою від 27.01.2020 представник позивача адвокат Слободяник Олексій Ігорович, звернувся до Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області щодо прийняття спадщини в строк, встановлений законом. Просив призначити ОСОБА_2 дату та час для подання заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Листом від 02.02.2021 №98/02-14 державний нотаріус Лисак А.В. повідомив адвокату Слободянику О.І. наступне:

свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів (підпункт 4.12 пункту 4 глави 10 Розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції 22.02.2012 №296/5 в редакції від 09.02.2016);

- видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно (Підпункт 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 в редакції від 09.02.2016;

якщо у ОСОБА_2 є в наявності документи, які необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме: документи, які підтверджують її родинні відносини із спадкодавцем, документи, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно, після 03.02.2021, вона може звернутися до нотаріальної контори для подачі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявою від 19.03.2021 представник ОСОБА_2 адвокат Слободяник Олексій Ігоревич, звернувся до Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області, згідно якої на виконання вимог нотаріуса направив нотаріально посвідчені копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 , копію свідоцтва про укладення шлюбу від 25.07.1987 року, копію свідоцтва про розірвання шлюбу від 03.12.1996 року, копію свідоцтва про укладення шлюбу від 04.12.1999 року. Також зазначив, що ОСОБА_2 позбавлена можливості подати державному нотаріусу оригінали документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно, оскільки такі документи утримуються іншим спадкоємцем ОСОБА_1 . При цьому, будь-які спроби ОСОБА_2 обговорити питання оформлення спадщини мирним шляхом ОСОБА_1 ігноруються, від перемовин та надання документів він ухиляється, чим перешкоджає ОСОБА_2 в реалізації її спадкових прав.

Листом від 25.03.2021 №427/02-14 державний нотаріус Лисак А.В. повідомила адвокату ОСОБА_4 , що його заява та додатки до неї долучені до спадкової справи ОСОБА_3 , 03.08.2020, та прийняті до уваги. Із посиланням на ст. 1297 Цивільного кодексу України, п. 4.10 глави 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 пояснила, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

До компетенції нотаріуса не відноситься примусове витребування документів у спадкоємців.

Заявою від 28.04.2021 адвокат Слободяник Олексій Ігорович повідомив Лиманську районну державну нотаріальну контору Одеської області, що ОСОБА_2 частково отримала в судах правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно, а саме: рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22.06.2010 по справі №2-4497/10; рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22.09.2021, ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06.11.2012 по справі №2-1220/11, ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 15.10.2014, від 28.11.2014 по справі №523/15576/14-ц; рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19.03.2008 по справі №2-1434/08. Просив призначити ОСОБА_2 дату та час для подання заяви про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на зазначені об`єкти спадкового майна.

Листом від 07.05.2021 №60/02-14 Державний нотаріус Лисак А.В. повідомив адвокату Слободянику Олексію Ігоровичу про долучення до матеріалів справи наданих документів. Також зазначив, що призначити дату та час ОСОБА_2 для подання відповідної заяви не має можливості, оскільки прийом громадян в нотаріальній конторі ведеться не за попереднім записом, а в порядку черговості громадян, які приходять на прийом до нотаріальної контори. На теперішній час в нотаріальній конторі працює та веде прийом тільки один нотаріус.

Заявою від 02.06.2021 адвокат Слободяник Олексій Ігорович звернувся до Лиманської районної державної нотаріальної контори, згідно якої повідомив, що 25.05.2021 його довірителька особисто звернулась до Лиманської державної нотаріальної контори Одеської області для подання заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, в ході особистого прийому, державним нотаріусом було повідомлено, що на даний час існують перешкоди для прийняття від ОСОБА_2 заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, оскільки інший спадкоємець ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Лиманської районної державної нотаріальної контори про зміну місця зберігання спадкової справи (справа №523/16618/20). З огляду на необхідність розв`язання спору між спадкоємцями в судовому порядку, просив надати ОСОБА_2 письмову відповідь про наявність законних перешкод для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 28.05.2021 по справі №523/16618/20, яка надійшла до Лиманської районної державної нотаріальної контори 11.06.2021, індекс 782/02-14, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 05.11.2020 без змін.

Листом від 11.06.2021 №861/02-14 державний нотаріус Лисак А.В. повідомив адвоката Слободяника Олексія Ігоровича, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, перевіряє факт смерті спадкодавця, час и місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Згідно матеріалів спадкової справи №328/2020 до майна ОСОБА_3 , в Комінтернівському районному суді Одеської області знаходиться на розгляді цивільна справа №328/2020 про зміну місця зберігання спадкової справи. Оформлення спадкових справ до майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , можливе лише після вирішення судом справи щодо місця зберігання спадкової справи.

У судовому засіданні судом першої інстанції встановлено, що провадження у справі №523/16618/20 за позовом ОСОБА_1 до Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області про зміну місця зберігання спадкової справи закрито, у зв`язку із відмовою позивача від позову, згідно ухвали Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.11.2021.

Підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок №296/5), визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до статей 5, 47, 49 Закону України «Про нотаріат», пункту 22.31 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Із зазначеного вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права, існування перешкод в оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові від 16.12.2020 у справі №761/11883/17, в постанові від 14.05.2020 у справі №707/1309/15, в постанові від 20.03.2020 у справі №320/8118/17, які суд в силу частини 4 статті 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

У спірних правовідносинах, на підставі вищенаведених встановлених судом першої інстанції обставин, аналізу спадкової справи №328/2020, суд першої інстанції дійшов правильних висновків що спадкоємцями за законом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , являється позивач ОСОБА_2 (як дочка померлої) та відповідач ОСОБА_1 (як той з подружжя, який її пережив), в рівних частках.

Як позивач ОСОБА_2 , так і відповідач ОСОБА_1 , прийняли спадщину, в порядку частини 1 статті 1269 Цивільного кодексу України, шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини.

Матеріалами спадкової справи №328/2020 підтверджується, що позивач та її представник неодноразово звертались до державного нотаріуса із заявами про встановлення дати та часу для подання заяви про видачу свідоцтв про право на спадщину. Надавали документи як на підтвердження споріднення із спадкодавцем, так і деякі існуючі правовстановлюючі документи на спадкове майно. Зазначали про те, що відповідач ОСОБА_1 не надає правовстановлюючі документи на спадкове майно умисно, чим створює перешкоди іншому спадкоємцю в оформленні спадкових прав.

Крім того, як встановлено у судовому засіданні, позивач ОСОБА_2 особисто з`являлась до Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області для отримання свідоцтва про право власності за законом, після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак їй було відмовлено.

При цьому, державний нотаріус Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області Лисак А.В. спочатку повідомляв про необхідність надання правовстановлюючих документів на спадкове майно, а потім зазначив про можливість видачі свідоцтва про право на спадщину лише після вирішення судом справи щодо місця зберігання спадкової справи. При цьому, нотаріус зробив посилання на пункту 4.13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5.

Відповідно до пункту 4.13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Судом першої інстанції встановлено, що в даному випадку не мало місце оспорювання права або факту, про посвідчення якого просила ОСОБА_2 .. При цьому, позовна заява про зміну місця зберігання спадкової справи, станом на 11.06.2021, не була прийнята судом до провадження, зокрема судом не було вирішено питання про відкриття провадження у справі.

Також, у судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що відповідач ОСОБА_1 не визнавав та не визнає права ОСОБА_2 на спадкове майно, не надає правовстановлюючі документи на спадкове майно як спадкоємцю ОСОБА_2 , так і державному нотаріусу Лисак А.В., чим створює перешкоди в оформленні спадкових прав. Ініціював спір про зміну місця зберігання спадкової справи, посилаючись на який нотаріус фактично відмовив у оформленні спадкових прав, разом із тим у подальшому відмовився від позову (ухвала Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.11.2021 по справі №523/16618/20). Доказів на спростування наведених доводів позивача, відповідач ОСОБА_1 суду не надав.

На підставі викладеного, судом першої інстанції встановлено існування перешкод у ОСОБА_2 в оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку. Зазначені перешкоди обумовлені як фактичною відмовою нотаріуса в оформленні права на спадщину, так і діями відповідача ОСОБА_1 , який не визнає права ОСОБА_2 на спадкове майно, не надає правовстановлюючі документи на спадкове майно як позивачу, так і нотаріусу.

Доводи відповідача ОСОБА_1 щодо неможливості задоволення позову з підстав перебування в провадженні Одеського апеляційного суду цивільної справи №523/16862/17 за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про витребування з чужого незаконного володіння земельних ділянок, частина яких є предметом даного позову, судом першої інстанції правильно відхилені, з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що у провадженні Одеського апеляційного суду дійсно перебуває цивільна справа №523/16862/17 за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про витребування з чужого незаконного володіння земельних ділянок.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.12.2021 по справі №523/16862/17 поновлено провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 травня 2019 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.01.2022 витребувано з Лиманської районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , з метою встановлення кола спадкоємців та залучення їх у справу в якості правонаступників.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що фактично справа №523/16862/17 перебуває на стадії визначення кола спадкоємців ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , та залучення їх до справи в якості правонаступників.

На думку суду першої інстанції, вирішення заявленого позову, за наведених вище умов, ніяким чином не лише не порушує прав як відповідача, так і третіх осіб, які пред`являють окремі позовні вимоги щодо майна, зареєстрованого за ОСОБА_3 , а й навпаки нівелює процесуальні перешкоди у вирішенні справи апеляційним судом.

При цьому, суд першої інстанції не вирішує питання законності набуття права власності ОСОБА_3 на майно, яке є предметом позову по справі №523/16862/17, а лише захищає права спадкоємця ОСОБА_2 , яка позбавлена можливості оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Доводи відповідача ОСОБА_1 щодо неможливості прийняття нотаріусом будь-якого рішення стосовно спадкового майна, враховуючи наявність на той час цивільної справи №523/16618/20 за позовом ОСОБА_1 до Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області про зміну місця зберігання спадкової справи, судом відхиляються, з огляду на наступне.

Як зазначено судом першої інстанції вище, в даному випадку не мало місце оспорювання права або факту, про посвідчення якого просила ОСОБА_2 ..

Тому, у нотаріуса були відсутні підстави для зупинення вчинення нотаріальної дії до вирішення справи №523/16618/20. При цьому, суд першої інстанції правильно зауважує на тому, що матеріали спадкової справи також не містять постанови про зупинення вчинення нотаріальної дії.

Доводи відповідача ОСОБА_1 стосовно того, що нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом лише після виділення частки померлого у спільному майні, а ОСОБА_1 подав 33 позовних заяви про виділення його власності із спільного майна, судом першої інстанції правильно відхилені, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції вище встановлено, що нерухоме майно, яке входить до предмета позову, крім п. 14 та п. 36 позовної заяви, належить відповідачу ОСОБА_1 та померлій ОСОБА_3 вже на праві спільної часткової власності, в рівних частках. Тобто, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в момент набуття права власності на майно, вже визначили свої частки. З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно не вбачає перешкод для вирішення даного спору.

Майно, визначено у позові за п. 14 та п. 36, належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності. Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції правильно виходить зі змісту статті 70 Сімейного кодексу України, частки подружжя в майні, в силу презумпції спільної сумісної власності, є рівними. Іншого відповідачем ОСОБА_1 не доведено.

Суд першої інстанції вважає, що нотаріус при видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно за законом, так само міг визначити частки спадкоємців у спадковому майні, керуючись вищенаведеними нормами законодавства.

Також, суд першої інстанції вважав за необхідне зазначити, що відповідач ОСОБА_1 , залучивши до відзиву 33 позовні заяви, так і не надав суду жодного належного доказу, у підтвердження того, що судове провадження з розгляду даних позовних заяв відкрито або прийнято рішення суду, яке набрало законної сили, за результатами розгляду наданих позовних заяв.

Доводи відповідача ОСОБА_1 стосовно того, що в спадковій справі знаходяться данні стосовно 16 земельних ділянок та 16 об`єктів нерухомого майна, котрі знаходяться на вищевказаних земельних ділянках, а позивач своїми позовними вимогами хоче визнати своє право власності на об`єкти нерухомого майна без розподілу земельних ділянок, що буде унеможливлювати користування відповідачем 50% своєї власності по кожній земельній ділянці, судом відхиляються, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що предметом заявленого позову являється визнання права власності на майно, яке увійшло до спадкової маси, після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Можливі спори між сторонами щодо порядку користування спадковим майном не є предметом даного позову. У будь-якому випадку, у разі виникнення таких спорів, ОСОБА_1 не позбавлений можливості захисту своїх прав у судовому порядку.

Доводи відповідача ОСОБА_1 щодо того, що він вважає себе неналежним відповідачем по даній справі, судом першої інстанції правильно відхиляються, з огляду на наступне.

Заявленими позовними вимогами ОСОБА_2 не оспорює дії нотаріуса, а стверджує про наявність перешкод в оформленні своїх спадкових прав у нотаріальному порядку, зазначає зокрема про не визнання ОСОБА_1 її спадкових прав на майно та створенні ним перешкод в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, зокрема шляхом не надання правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 23 січня 2013 року у справі №6-164цс12, у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України).

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено право на ефективний засіб юридичного захисту та передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В рішенні ЄСПЛ від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма (ст. 13 Конвенції) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

В рішенні ЄСПЛ «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (№38722/02, п. 75) зазначено, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею (ст. 13 Конвенції) повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 у справі «Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним».

При цьому, судом першої інстанції також враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції дішов обґрунтованого висновку, що позивач фактично прийняла спадщину за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак у неї існують перешкоди в оформленні спадкових прав у нотаріальному порядку, внаслідок фактичної відмови нотаріусом у видачі свідоцтва, відсутності в неї всіх правовстановлюючих документів на спадкове майно, не надання відповідачем правовстановлюючих документів на спадкове майно як нотаріусу, так і позивачу, не визнання відповідачем спадкових прав позивача на майно, суд, використовуючи винятковий спосіб захисту визнання права власності на спадкове майно, дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Враховуючи задоволення позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції обґрунтовано поклав на відповідача ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 11 350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) грн 00 коп, за подачу позовної заяви та за подачу заяви про забезпечення позову в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп.

Посилання адвоката Хайнака Валерія Даниловича в інтересах відповідача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд безпідставно не врахував, що приватний нотаріус мав право оформити права на спадщину на підставі Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тому саме нотаріус порушив права позивача на спадщину і повинен бути залучений судом до участі у справі у якості належного відповідача. Відповідач не оспорює права позивача на спадщину й отже, є неналежним відповідачем у справі не приймаються до уваги за таких підстав.

Згідно із частинами 1-4 статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського Суду з прав людини, що законодавчо ґрунтується на нормах пункту першого Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року», згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, вирішуючи питання стосовно застосування частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року (остаточне 13 квітня 2011 року) за заявою №28924/04 у параграфі 50 зазначено, наступне «…суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

У пункті 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (заява №63566/00 від 25 жовтня 2000 року, «Суд нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94, Серія A, N 303-A, параграф 29).

Аналогічний висновок, висловлений Європейським судом з прав людини у п. 18 Рішення від 07 жовтня 2010 року (остаточне 21.02.2011) у справі «Богатова проти України» (заява №5232/04 від 27 січня 2004 року).

Більш детальніше щодо застосування складової частини принципу справедливого судочинства обґрунтованості судового рішення Європейський суд з прав людини висловився у п. 58 Рішення від 10 лютого 2010 року (остаточне 10.05.2011р.) у справі «Серявін та інш. проти України» (заява №4904/04 від 23 грудня 2003 року), а саме «Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France) ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Основною складовою права на суд є право доступу до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу І Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення про дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 розділу І Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами й поставленою метою (див. рішення від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини»).

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» від 12 березня 2009 року (остаточне 12 червня 2009 року) за заявою №20347/03 у §35 зазначено, що, «… якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, №93, сс. 2425, п. 57)».

Виходячи з висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року (остаточне 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого королівства»). Проте таке доведення може впливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між особою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)

Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у частині 1 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сутність добросовісності передбачає вірність зобов`язанням, повагу до прав інших суб`єктів, обов`язок до співставлення власних та чужих інтересів, унеможливлення заподіяння шкоди третім особам.

Згідно із частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».

Колегія суддів вважає, що позивачем ОСОБА_2 доведено в судовому засіданні належним чином обґрунтованість підстав позову, а саме те, що вона як спадкоємець першої черги має право власності на частку спадкового майна, належного від статусу цього майна, відповідачем порушені та оспорюється її права на спадщину, тому вона має право на захист права власності на спадщину в судовому порядку. Й, навпаки, заперечення на позов відповідача ОСОБА_1 , та його представника, адвоката Хайнака Валерія Даниловича повністю спростовуються наявними у справі письмовими доказами.

Так, Верховний Суд у постанові від 24 січня 2020 року у справі №910/10987/18 зробив правовий висновок про те, що «пункт 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №925/1121/17, від 17.04.2019 у справі №916/675/15».

Отже, позивачка ОСОБА_2 не могла за законом оформити право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку, а чоловік її матері, відповідач ОСОБА_1 , злісно ухилився від надання правовстановлюючих документів до нотаріальної контори та із цією метою звертався до судів з різними позовами.

Як зазначалось, однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Верховний Суд у постанові від 08 липня 2020 року у справі №522/3541/15 (провадження №61-31599св19), дійшов правового висновку про те, що «згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

У зв`язку з цим, добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальносоціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться. І, навпаки, реалізація правового регулювання цивільних відносин буде недобросовісною, якщо соціальна свідомість відкидає її як таку, що не відповідає задекларованій меті.

Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другоїп`ятої статті 13 цього Кодексу.

Аналіз змісту частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом.

Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти як суперечність, оскільки, якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria». Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Термін «зловживання правом» означає те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права.

Заборона зловживання правом по суті випливає з якості рівнозваженості, закладеної такою засадою, як юридична рівність учасників цивільних правовідносин. Ця формула виражає втілення в цивільному праві принципів пропорційності, еквівалентності, справедливості під час реалізації суб`єктивних цивільних прав і виконання юридичних обов`язків.

Здійснення суб`єктивних цивільних прав повинно відбуватись у суворій відповідності до принципів правомірності здійснення суб`єктивних цивільних прав, автономії волі, принципів розумності і добросовісності. Їх сукупність є обов`язковою для застосування при здійсненні усіх без винятку суб`єктивних цивільних прав.

Розглядаючи поняття розумності та добросовісності як принципів здійснення суб`єктивних цивільних прав, необхідно враховувати, що розумною є поведінка особи, яка діє у межах, не заборонених їй договором або актами цивільного законодавства. Виходячи із аналізу норм, закріплених у ЦК України, поняття «добросовісність» ототожнюється із поняттям «безвинність» і, навпаки, «недобросовісність» із «виною». Такий висновок випливає із того, що за діяння, якими заподіяно шкоду внаслідок недобросовісної поведінки, може наступати відповідальність (наприклад, частина третя статті 39 ЦК України), а оскільки обов`язковим елементом настання відповідальності за загальним правилом є вина, то такі діяння є винними.

Дослідження питання про здійснення особою належного їй суб`єктивного матеріального права відповідно до його мети тісно пов`язане з аналізом фактичних дій суб`єкта на предмет дотримання вимоги добросовісності……

Переглядаючи справу у касаційному порядку, враховує конкретні обставини цієї справи щодо наявності обставин, визначених частинами другою та третьою статті 13 ЦК України, застосовує загальні засади цивільного права принципи справедливості, добросовісності та розумності, а також керується однією з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». З урахуванням викладеного, Верховний Суд вважає за необхідне та доцільне застосувати положення частини третьої статті 16 ЦК України та відмовити ОСОБІ_1 у захисті цивільного права та інтересу, яким особа зловживала.

Верховний Суд наголошує, що застосовуваний спосіб захисту цивільних прав та інтересів позивача має відповідати критерію ефективності відновлення порушеного права, що є неприпустимим у разі встановлення істотного дисбалансу між правами та інтересами особи, яка просить застосувати такий спосіб захисту, та правами й інтересами іншої особи, стосовно якої такі примусові заходи належить застосувати. У разі встановлення істотного дисбалансу між правами й інтересами сторін спору, що матиме місце у спірних правовідносинах у разі задоволення поданого позову, суд встановлює порушення меж здійснення цивільних прав, оскільки в діях позивача наявні ознаки зловживання своїм правом».

На переконання суду апеляційного інстанції, дії відповідача ОСОБА_1 та його представника, адвоката Хайнака Валерія Даниловича щодо створення перешкод у оформленні позивачкою ОСОБА_2 права власності на спадкове майно після смерті матері, необхідно оцінити як недобросовісні, спрямовані на порушення прав та законних інтересів позивача, що свідчить про наявність обставин, визначених частиною другою статті 13 ЦК України, неправомірна мета та недобросовісна поведінка позбавляють сторону права посилатися на такі обставини як на підставу та умови надання захисту судом.

Аналізуючи зазначені норми процесуального та матеріального права, правовий висновки Верховного Суду, застосовуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, з`ясовуючи наведені обставина справи, що мають значення для правильного вирішення спору, наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та справедливого висновку про те, що позивач фактично прийняла спадщину за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак у неї існують перешкоди в оформленні спадкових прав у нотаріальному порядку, внаслідок фактичної відмови нотаріусом у видачі свідоцтва, відсутності у неї всіх правовстановлюючих документів на спадкове майно, не надання відповідачем правовстановлюючих документів на спадкове майно як нотаріусу, так і позивачу, не визнання відповідачем спадкових прав позивача на майно, тому суд першої інстанції правильно визнав права власності на частку спадкового майна за позивачкою у судовому порядку.

Позивач має право на захист свого права у випадку порушення його відповідачем, але у даному випадку в судовому засіданні позивачем доведено належним чином, що відповідач порушує її право власності на спадкове майно. Тому у відповідності до статей 15, 16 ЦК України право позивача підлягає судовому захисту.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-84цс14.

Доводи відповідача ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховано, що будівля в с. Нова Дофіновка Комінтернівського району Одеської області та земельна ділянка, на якій вона розташована, є його приватною власністю, що підтверджується показами свідків, не приймаються до уваги, оскільки спростовуються наявними у справі письмовими доказами.

Отже, суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, на предмет пропорційності співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою у контексті конституційного принципу верховенства права та права на справедливий розгляд, та керуючись критерієм «поза розумним сумнівом», дав їм правильну оцінку та вірно виходив з того, що є законні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28.10.2010, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволені позову в повному обсязі немає.

Системний аналіз наведених норм права, правових висновків Верховного Суду, положень Європейської конвенції з прав людини та практики Європейського суду з прав людини, дає підстави вважати, що рішення суду першої інстанції є справедливим, відповідає засаді верховенства права та його складовій принципу правової визначеності. Внаслідок вирішення спору позивач ОСОБА_2 отримала ефективний засіб юридичного захисту свого порушеного права, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Хайнака Валерія Даниловича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 07 листопада 2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І.Дришлюк

Р.Д.Громік