КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/8963/2022 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Заришняк Г.М., Таргоній Д.О.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу адвоката Курбака Олега Олександровича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

В червні 2020 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі - АТ «Таскомбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначило, що 16 лютого 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № у формі Анкети-заяви. 07 жовтня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» укладено договір №ТАСЦФР-10-2016, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» відступило право вимоги АТ «Таскомбанк» за укладеним з ОСОБА_1 кредитним договором. ОСОБА_1 неналежним чином виконала свої зобов`язання, а тому АТ «Таскомбанк» просило стягнути з неї заборгованість, яка відповідно до наданого розрахунку станом на 27 грудня 2019 року становить 51 203,78 грн., з яких: 12 129,38 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 3 680,53 грн. - заборгованість за процентами, 9 821,16 грн. - заборгованість за щомісячними процентами, 25 572,71 грн. - заборгованість по пені.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року позов АТ «Таскомбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість у розмірі 40 154,55 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» судовий збір в розмірі 1648,39 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2022 року замінено стягувача в справі з АТ«Таскомбанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».

Не погоджуючись із рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову АТ «Таскомбанк». Посилається на порушення норм матеріального і процесуального права, відповідачка ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про розгляд справи. Наголошує на тому, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до провадження позовну заяву АТ «Таскомбанк», оскільки долучені до неї копії документів не були належним чином посвідчені. АТ «Таскомбанк» не довело факт надання ОСОБА_1 грошових коштів, а також не надано виписки з рахунку починаючи з 16 лютого 2017 року, що унеможливлює встановлення та перевірку істотних для розгляду даної справи обставин. Матеріали справи не містять належних доказів відступлення АТ «Таскомбанк» права вимоги за договором. Судом першої інстанції не встановив правомірність нарахування відсотків за користування кредитом. Згідно договору строк повернення кредиту сплив 16 лютого 2019 року, після чого у кредитодавць не мав право нараховувати проценти та неустойку, тоді як позивачем здійснено розрахунок заборгованості по 27 грудня 2019 року. АТ «Таскомбанк» пропущений строк позовної давності по деяких вимогах як за тілом кредиту, процентами за період з 16 лютого 2017 року по 18 червня 2017 року, а також за пенею - за період з 27 грудня 2018 року і по 18 червня 2019 року. Відповідачка просить застосувати до вимог АТ «Таскомбанк» наслідки спливу позовної давності. Наголошує на тому, що розмір пені в кредитному договорі встановлено в порушення положень ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», за якою пеня за невиконання зобов`язань щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого кредиту, а сукупна сума неустойки, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Однак, суд стягнув з відповідачки пеню в розмірі 14 523,48 грн., що перевищує суму кредиту - 13 690,00 грн. Відповідно, максимальний розмір пені, який може бути стягнутий судом з урахуванням вказаної норми, може становити 6845,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 16 лютого 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № у формі Анкети-заяви. Відповідно до умов договору ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» зобов`язалося надати відповідачці грошові кошти, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, що передбачені кредитним договором.

Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 були надані кредитні кошти у розмірі 13 690,00 грн. зі сплатою щомісячних відсотків у розмірі 2,5% та 12% відсотків річних, строком на 24 місяці, тобто до 16 лютого 2019 року.

Відповідно до п. 4 Заяви позичальник підтверджує ознайомлення та своє погодження з умовами кредитного договору, зокрема з умовами про сукупну вартість кредиту, а також зобов`язується виконувати його умови.

Пунктом 2 Заяви позичальника визначені умови надання кредиту, відповідно до яких ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у розмірі 13 690,00 грн., а позичальник в свою чергу зобов`язується здійснювати повернення суми кредиту на рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» не пізніше 16-го числа кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, у розмірі та відповідно до графіку платежів, встановленого п. 4 Заяви. Цим же пунктом встановлена пеня у розмірі 0,3 % від загальної суми прострочення за несвоєчасну оплату послуг, передбачених цим договором (а.с. 17-19).

07 жовтня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» укладено договір №ТАСЦФР-10-2016, відповідно до якого відбулося відступлення останньому права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № від 16 лютого 2017 року про, що відповідачка була повідомлена 16 лютого 2017 року (а.с. 20, 32-45).

АТ «Таскомбанк» порушило питання про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, яка відповідно до наданого розрахунку станом на 27 грудня 2019 року становить 51 203,78 грн., з яких: 12 129,38 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 3 680,53 грн. - заборгованість за процентами, 9 821,16 грн. - заборгованість за щомісячними процентами, 25 572,71 грн. - заборгованість по пені (а.с. 7-12).

Суд першої інстанції частково задовольнив позов АТ «Таскомбанк» та стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість у розмірі 40 154,55 грн. За висновком суду відповідачкою не спростовано наданих АТ «Таскомбанк» розрахунків і порушене зобов`язання з повернення кредитних коштів. Відтак, з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 12 129,38 грн., заборгованість за процентами в розмірі 3 680,53 грн., заборгованість за щомісячними процентами в розмірі 9 821,16 грн., а також пеня за прострочення виконання зобов`язання в межах річного строку позовної давності в розмірі 14 523,48 грн.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції у повному обсязі.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 лютого 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № , відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» надало відповідачці кредит у розмірі 13 690,00 грн. зі сплатою щомісячних відсотків у розмірі 2,5% та 12% відсотків річних строком на 24 місяці.

Відповідно до наданих позивачем розрахунків ОСОБА_1 неналежним чином виконала свої зобов`язання за кредитним договором та не повернула ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» надані їй кредитні кошти.

Відтак, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованості.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до свого провадження позовну заяву АТ «Таскомбанк», оскільки долучені до неї копії документів не були належним чином посвідчені, а також на те, що АТ «Таскомбанк» не довело факт надання ОСОБА_1 грошових коштів.

Додані до позовної заяви документи були прошиті та засвідчені підписом представника АТ «Таскомбанк». Оскаржуючи рішення суду, ОСОБА_1 не спростовувала укладення нею кредитного договору від 16 лютого 2017 року з ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», а також не надала суду належних доказів на підтвердження виконання нею зобов`язань за договором в повному обсязі. Відповідачка не спростовувала факт отримання кредиту у визначеному договором розмірі. Разом з тим до позовної заяви АТ «Таскомбанк» долучена виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 за 27 грудня 2019 року, з якої вбачається, що відповідачці наданий кредит за вказаним договором (а.с. 13-16). В матеріалах справи відсутні дані, що ОСОБА_1 зверталася до ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» з приводу невиконання останнім зобов`язань по наданню кредиту.

Колегія суддів також вважає безпідставними доводи представника ОСОБА_1 , що матеріали справи не містять належних доказів відступлення АТ «Таскомбанк» права вимоги за договором, укладеним із ОСОБА_1 .

До позовної заяви АТ «Таскомбанк» надало копію договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, копію витягу з Реєстру прав вимоги до договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року та повідомлення про відступлення права вимоги. Надані документи є належними доказами відступлення АТ «Таскомбанк» права вимоги за кредитним договором від 16 лютого 2017 року, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 .

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з визначеним судом розміром заборгованості, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на позивача та вважає, що при вирішенні спору суд неправильно застосував норми матеріального права.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку, АТ «Таскомбанк» обраховувало заборгованість за процентами за період з 28 лютого 2017 року по 27 грудня 2019 року, пеню за прострочення заборгованості по кредиту та процентам за період з 31 грудня 2018 року по 26 грудня 2019 року.

Відповідно до висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року в справі № 14-154цс18, від 31 жовтня 2018 рокув справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Кредитним договором від 16 лютого 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 строк кредитування визначений 24 місяці, тобто по 16 лютого 2019 року. А тому АТ «Таскомбанк» не мало право на стягнення процентів та пені, нарахованих після 16 лютого 2019 року.

В апеляційній скарзі представник відповідачки ОСОБА_1 порушив питання про застосування позовної давності до вимог АТ «Таскомбанк».

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції (постанова Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 317/3698/15-ц).

Як вбачається з матеріалів справи, справа розглянута судом без виклику сторін. Відповідачка ОСОБА_1 не була обізнана про розгляд справи.

Суд першої інстанції направляв відповідачці копію ухвали про відкриття провадження в справі та копію позовної заяви поштою на адресу,яка зазначена АТ «Таскомбанк» у позовній заяві: АДРЕСА_1 . Поштове відправлення повернулося до суду без вручення із відміткою про зазначення невірної адреси (а.с. 55-56).

Відтак, заява ОСОБА_1 про застосування позовної давності підлягає розгляду апеляційним судом.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до наданого суду розрахунку, АТ «Таскомбанк» просило стягнути з відповідачки заборгованість по кредиту та процентам за період з 16 лютого 2017 року і по 27 грудня 2019 року.

З позовом до суду АТ «Таскомбанк» звернулося 16 червня 2020 року.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що до 30 червня 2017 року ОСОБА_1 вносила платежі у погашення заборгованості, що свідчить про визнання своїх зобов`язань за договором і є підставою для переривання позовної давності. Відтак, у суду відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності до вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту та процентам.

Водночас, з позовом до суду АТ «Таскомбанк» звернулося лише 16 червня 2020 року, а тому пропустило річний строк позовної давності при пред`явленні вимог про стягненні пені за період з 31 грудня 2018 року по 16 лютого 2019 року, що є підставою для відмови в задоволенні цих позовних вимог.

Враховуючи викладене, з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» правонаступником якого є ТОВ«Фінансова компанія «Кредит-Капітал», підлягає стягненню: заборгованість по кредиту, що становить 12 129,38 грн.; заборгованість по процентам, нарахована за визначений сторонами строк кредитування по 16 лютого 2019 року, що за розрахунком колегії суддів становить 2317,84 грн.; заборгованість по щомісячним процентам, нарахована за визначений сторонами строк кредитування по 16 лютого 2019 року, що за розрахунком колегії суддів становить 6740,91 грн., всього -21188,13 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно, рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову у визначеній частині.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», пропорційно до задоволених вимог підлягає стягненню 882,84 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Курбака Олега Олександровича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року та ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Таскомбанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», заборгованість за кредитним договором від 16 лютого 2017 року в розмірі 21 188,13 грн., з яких: 12 129,38 грн. - заборгованість по кредиту, 2 317,84 грн. - заборгованість по процентам, 6 740,91 грн. - заборгованість по щомісячним процентам.

В іншій частині позову Акціонерного товариства «Таскомбанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 882,84 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Заришняк Г.М.

Таргоній Д.О.