У Х В А Л А

судового засідання

03.11.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

секретар судового засідання Лозинського Т.-Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові скаргу ОСОБА_1 , поданої представником - адвокатом Васечко Юрієм Андрійовичем, заінтересована особа: державний виконавець Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Жорноклей Олег Андрійович, на бездіяльність державного виконавця, -

в с т а н о в и в :

адвокат Васечко Ю.А. подав скаргу в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця. Вимоги скарги мотивує тим, що у провадженні Франківського ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) перебуває виконавче провадження №352130716 на примусове виконання рішення Франківського районного суду м.Львова від 28 травня 2015 року у справі №465/1934/15-ц, яким вирішено стягнути з ОСОБА_1 (ІПН № НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» () станом на 29.12.2014 року строкову заборгованість по кредиту в сумі 8 165,55 доларів США, прострочену заборгованість по кредиту в сумі 8 070,49 доларів США, строкову заборгованість по процентах в сумі 182,78 доларів США, прострочену заборгованість по процентах в сумі 1806,52 доларів США та пеню в розмірі 1397,20 доларів США, а всього 19 622,54 доларів США, що еквівалентно у гривні за курсом НБУ станом на 29.12.2014 року становить 309 425 гривень (триста дев`ять тисяч чотириста двадцять п`ять) 18 копійок та 3094,25 гривень судового збору.

13 липня 2015 року на виконання рішення Франківським районним судом м.Львова видано виконавчий лист №465/1934/15-ц.

19 березня 2021 року ухвалою Франківського районного суду м.Львова вирішено замінити сторону (стягувача) у виконавчому провадженні по справі №465/1934/15-ц (№2/465/1727/15) з Акціонерного Товариства «БМ-2018» на його правонаступника ТзОВ «Фінансова компанія «Флексіс», за правом грошової вимоги до ОСОБА_1

03 жовтня 2022 року постановою державного виконавця Жорноклея О.А. замінено стягувача у виконавчому провадженні №52130716.

29 вересня 2022 року постановою виконавця Жорноклея О.А. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику.

06 жовтня 2022 року скаржниця (боржник) отримала довідку у АТ КБ «Приватбанк» з якої вбачається що ОСОБА_1 має картку № НОМЕР_2 (IBAN: НОМЕР_3 ) на яку отримує заробітну плату.

У зв`язку з цим, боржник через свого представника звернувся до Франківського ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) із заявою, в якій просила зняти арешт з рахунку № НОМЕР_2 (IBAN: НОМЕР_3 ) у АТ КБ «Приватбанк», який належить боржнику для отримання заробітної плати.

Листом №64043 від 18 жовтня 2022 року Франківського ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Львів) боржнику відмовили у задоволенні вищезазначеної заяви через відсутність правових підстав для зняття арешту.

Просить скаргу задоволити.

Представник ОСОБА_1 адвокат Васечко Ю.А. подав клопотання, згідно якого скаргу підтримує у повному обсязі, просить проводити її розгляд без його та скаржника участі.

Держаний виконавець в судове засідання не з`явився, однак належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Вивчивши матеріали справи та скарги, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.55, ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Жорноклей О.А. 29.09.2022 року винесено постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №52130716.

12.10.2022 року представником боржника адвокатом Васечко Ю.А. подано заяву до Франківського ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Львів) Жорноклею О.А. про зняття арешту з банківського рахунку.

Листом №64043 від 18 жовтня 2022 року Франківського ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Львів) боржнику відмовили у задоволенні вищезазначеної заяви через відсутність правових підстав для зняття арешту.

Згідно з ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 56 цього Закону у порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед стягувачем, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи забезпечення та заходи щодо примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, у тому числі накладати арешт на кошти, які перебувають на рахунках.

При цьому, суд звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Слід додати, що відповідно до абзацу другого частини другої статті 59 Закону виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із ним Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Тобто, саме рахунки, визначені у ч. 2 ст. 48 Закону є спеціальними для цілей застосування обмежень при застосуванні положень, визначених у п. 7 ч. 3 ст, 18, ч. 2. ст. 48. ч. З ст. 52, ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» щодо накладення арешту на кошти на таких рахунках.

Також ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України).

Відповідно достатті 94 КЗпП Українизаробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи,професійно - ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Приписами частини 1 статті 2, частини 2 статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року № 95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого втому числі стаєстаття 1 Першого протоколудоКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43Конституції України, також знаходять своє вираження в положенняхстатей 97 Кодексу законів про працюУкраїни,статтях 15,22,24 Закону України «Про працю».

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено накладення арешту на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші соціальні доходи боржника.

Натомість,у розділіІХ ЗаконуУкраїни "Провиконавче провадження"передбачено діїдержавного виконавцяу разівиявлення щоборжник отримує заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 68 ЗУ "Про виконавчепровадження"стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Частиною 2 статті 70 Закону визначено, що з заробітної плати боржника може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сімї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також у звязку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сумм заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В той же час статтею 43 Конституції України гарантовано, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом; громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» від 06.10.2022 року ОСОБА_1 має картку № НОМЕР_2 (IBAN: НОМЕР_3 ) на яку отримує заробітну плату.

Накладення арешту на грошові кошти, що містяться на картковому рахунку НОМЕР_3 відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 на яку вона отримує зарплатні виплати, призводить до порушення конституційних прав та позбавляє скаржницю коштів на існування, та суперечить порядку утримання із заробітної плати.

Що стосується вимоги скарги щодо визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Франківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Жорноклея Олега Андрійовича щодо не зняття арешту з банківського рахунку № НОМЕР_2 , IBAN: НОМЕР_3 , то така задоволенню не підлягає, оскільки така підстава не належить до підстав для зняття виконавцем арешту передбаченим ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», тому арешт може бути знятий за рішенням суду.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд -

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 , поданої представником - адвокатом Васечко Юрієм Андрійовичем, заінтересована особа: державний виконавець Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Жорноклей Олег Андрійович, на бездіяльність державного виконавця - задоволити частково.

Зобов`язати державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Жорноклея Олега Андрійовича зняти арешт із банківського рахунку №№ НОМЕР_2 , IBAN: НОМЕР_3 у АТ КБ «Приватбанк» відкритого на ім`я ОСОБА_1 для отримання заробітної плати

В решті частини скарги відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Суддя Ванівський Ю.М.