Справа № 132/637/22
Провадження № 22-ц/801/1825/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ставнійчук С. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 рокуСправа № 132/637/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., секретар Луцишин О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 01 вересня 2022 року, постановлену суддею Ставнійчук С.В., повний текст ухвали складено 06 вересня 2022 року, в справі за скаргою ОСОБА_2 на рішення, дії та бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Заводнюк І.М.,

встановив:

У березні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою, в якій просив визнати неправомірними рішення про відмову в накладенні арешту та зверненні стягнення на корпоративні права боржника в статутному капіталі Фермерського господарства «Грушківецьке», яке оформлене листом від 22 лютого 2022 року вих. №5169/2.3-22/2, та зобов`язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Заводнюк І.М. усунути порушення шляхом прийняття постанови про арешт та звернення стягнення на корпоративні права боржника ОСОБА_1 в статутному капіталі Фермерського господарства «Грушківецьке».

В обґрунтування скарги зазначив, що на виконанні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) перебуває зведене виконавче провадження № 43669731 про стягнення з ОСОБА_1 на користь фізичних осіб, в тому числі ОСОБА_2 , боргу в загальній сумі 8 420 576, 15 грн. Його представником в рамках даного провадження 03.02.2022 подано старшому державному виконавцю вказаного відділу ДВС Заводнюк І.М. клопотання про накладення арешту та звернення стягнення на корпоративні права боржника у статутному капіталі ФГ «Грушківецьке». У зв`язку з відсутністю відповіді на його клопотання, 17.02.2022 представником начальнику відділу подано адвокатський запит, в якому заявлено прохання повідомити про результати розгляду поданого клопотання. 17.03.2022 представнику надійшов лише лист Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області від 22.02.2022 вих. № 5169/2.3 22/2, в якому вказувалося на відсутність правових підстав для накладення арешту та звернення стягнення на корпоративні права в статутному капіталі ФГ «Грушківецьке», проте постанова про відмову у задоволенні клопотання не винесена.

Вважає таке рішення державного виконавця, винесене за результатами розгляду поданого клопотання про відмову в накладенні арешту та зверненні стягнення на корпоративні права боржника, оформлене у формі листа неправомірним, оскільки корпоративні права можуть переходити від однієї особи до іншої. Невизначеність в Законі України «Про виконавче провадження» порядку та механізму накладення арешту на корпоративні права фермерського господарства, а також неврегульованість процедури звернення стягнення на корпоративні права члена фермерського господарства Законом України «Про фермерське господарство» не може бути перешкодою у застосуванні такого заходу процесуального примусу.

Неприйняття вмотивованого рішення у формі постанови свідчить про неправомірність рішення про відмову у накладенні арешту та зверненні стягнення на корпоративні права боржника.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 01 вересня 2022 року скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано неправомірним рішення, оформлене листом від 22.02.2022 за вих. № 5169/2.3-22/2 Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про відмову у накладенні арешту та звернення стягнення на корпоративні права боржника у статутному капіталі Фермерського господарства «Грушківецьке» в межах зведеного виконавчого провадження №43669731.

Зобов`язано старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Заводнюк І.М. вирішити питання за клопотанням представника ОСОБА_2 адвоката Левченка А.О. від 03.02.2022 про накладення арешту та звернення стягнення на корпоративні права боржника ОСОБА_1 у статутному капіталі Фермерського господарства «Грушківецьке» з прийняттям рішення, оформленого відповідно до закону.

В задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

У скарзі зазначає, що ні Закон України «Про виконавче провадження», ні інший нормативно-правовий акт, як це визначено у пункті 6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, не зобов`язує прийняти рішення за наслідками розгляду клопотання сторони виконавчого провадження у формі постанови, зокрема постанови про задоволення чи відмову в задоволенні клопотання. З огляду на відсутність норм, які передбачають накладення арешту та звернення стягнення на корпоративні права члена фермерського господарства, відповідне рішення у формі постанови не виносилося. Позиція суду не узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду Касаційного адміністративного суду від 23.04.2021 у справі №340/2214/19. Суд дійшов висновку, що відділом не перевірялися доводи заявника ОСОБА_3 щодо наявності у боржника ОСОБА_1 корпоративних прав у статутному капіталі ФГ «Грушківське», натомість у матеріалах зведеного виконавчого провадження міститься копія статуту ФГ «Грушківське» та наявний витяг з ЄДР щодо даної юридичної особи, згідно яких вбачається, що головою ФГ є боржник. Накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно боржника унеможливлює до відчуження будь-якого майна, а отже майнових прав боржника.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 просить відхилити апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень, а ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 01.09.2022 залишити без змін.

Апеляційну скаргу також подав ОСОБА_1 , в якій просить змінити мотивувальну частину ухвали суду першої інстанції, яка стосується визнання можливим накладення арешту та звернення стягнення на корпоративні права ОСОБА_1 у ФГ «Грушківське», та висновку про обов`язковість висновків зазначеної ухвали для заінтересованої особи.

У скарзі зазначає, що висновок суду з приводу можливості накладення арешту на корпоративні права є безпідставним, оскільки на частку в статутному капіталі фермерського господарства поширюється режим спільної сумісної власності. Питання відчуження частки у статутному капіталі фермерського господарства нормативно невизначене та неврегульоване. Необґрунтованим є посилання на постанову Верховного Суду Касаційного адміністративного суду від 23.04.2021 у справі №340/2214/19. Твердження суду з приводу врахування викладених в ухвалі висновків є незаконними, оскільки відповідно до ст. 18 ЦПК України обов`язковим є лише ті висновки суду, які викладені в резолютивній частині судових рішень.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 01.09.2022 залишити без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи скаргу суд першої інстанції прийшов до висновку, що поставлене стягувачем питання щодо вжиття заходів примусового виконання рішення шляхом арешту та звернення стягнення на корпоративні права божника у статутному капіталі фермерського господарства не було вирішено по суті, у встановленому законом порядку, оскільки державним виконавцем не було прийнято відповідного рішення, визначеного законом. При цьому, судом зазначено, що накладення арешту на корпоративні права боржника в статутному капіталі фермерського господарства відповідає заходам примусового виконання рішень, передбачених законом.

Також суд дійшов висновку, що підстави для зобов`язання державного виконавця прийняти постанову про арешт та звернення стягнення на корпоративні права божника ОСОБА_1 в статутному капіталі ФГ «Грушківецьке» відсутні, оскільки належним способом захисту заявника є зобов`язання державної виконавчої служби повторно розглянути клопотання представника стягувача про накладення арешту та звернення стягнення на корпоративні права боржника в статутному капіталі ФГ «Грушківецьке» і прийняти відповідне рішення, оформлене відповідно до вимог закону.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 20.05.2014 у справі №132/887/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг у загальній сумі 2 407 900 грн та судові витрати у справі.

На виконання вказаного рішення 03.06.2014 видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів за договором позики в сумі 2 407 900 та судові витрати у справі.

На виконанні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) перебуває зведене виконавче провадження № 43669731 про стягнення з ОСОБА_1 на користь фізичних осіб, в тому числі ОСОБА_2 , боргу в загальному розмірі 8 420 576, 15 грн.

У зведеному виконавчому провадженні державним виконавцем проводилися відповідні виконавчі дії та приймалися рішення щодо виконання рішень суду.

Зокрема, 04.06.2014 відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа.

03.02.2022 представником ОСОБА_2 адвокатом Левченком А.О. в рамках даного провадження подано старшому державному виконавцю вказаного відділу ДВС Заводнюк І.М. клопотання про накладення арешту та звернення стягнення на корпоративні права боржника ОСОБА_1 у статутному капіталі ФГ «Грушківецьке».

17.02.2022 адвокатом Левченком А.О. начальнику відділу примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Калинчуку С.І. подано адвокатський запит, в якому заявлено прохання повідомити про результати розгляду зазначеного вище клопотання та надіслати копію постанови за результатами його розгляду.

На адресу представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 за підписом заступника начальника цього відділу було направлено відповідь - лист від 22.02.2022 №5169/2.3-22/2, у якій заявника повідомлено, що у Відділі відсутні правові підстави для накладення арешту та звернення стягнення на корпоративні права боржника у статутному капіталі ФГ «Грушківецьке», оскільки ст. 53-1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на частку (частину частки) учасника товариства з обмеженою відповідальністю та учасника товариства з додатковою відповідальністю, які визначаються Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

ОСОБА_2 вважав, що за результатами розгляду його клопотання про накладення арешту на корпоративні права боржника та звернення на них стягнення державний виконавець повинен був прийняти постанову, чого зроблено не було.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право, зокрема, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, заявляти клопотання.

У ході виконавчого провадження державний виконавець відповідно до п.3 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Статтею 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Також у п. 6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року зазначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У п. 7 вказаного розділу зазначено, що постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа; за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови. Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Із наведених вище положень слідує, що за результатами розгляду заяви або клопотання сторони виконавчого провадження виконавцем має бути винесена постанова, в якій виконавець вказує про задоволення заяви (клопотання) повністю або частково, або про відмову у її задоволенні, а копія такої постанови не пізніше наступного робочого дня має бути направлена заявнику та сторонам виконавчого провадження.

Таким чином, хибною є позиція відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) з приводу того, що ні Закон, ні інший нормативно-правовий акт не зобов`язує державного виконавця приймати рішення за наслідками розгляду клопотання сторони виконавчого провадження у формі постанови, зокрема, постанови про задоволення чи відмову у задоволенні клопотання.

Безпідставними також є твердження апеляційної скарги відділу примусового виконання рішень щодо відсутності норм з приводу можливості накладення арешту та звернення стягнення на корпоративні права члена фермерського господарства, оскільки відповідна мотивація з посиланням на норми закону, з якої виходив державний виконавець, повинна бути викладена за результатами розгляду відповідної заяви (клопотання) в процесуальному документі, зокрема, в даному випадку в постанові посадової особи органу державної виконавчої служби, чого зроблено не було.

Відділ примусового виконання рішень в скарзі посилається на безпідставність застосування судом постанови Верховного Суду Касаційного адміністративного суду від 23.04.2021 у справі №340/2214/19, вказуючи, що предметом скарги ОСОБА_2 є оскарження бездіяльності державного виконавця, а в адміністративній справі оскаржувалася дія державного виконавця щодо винесення ним постанови про арешт майнових прав боржника у фермерському господарстві.

Разом тим, вказана позиція апелянта є хибною, оскільки суд першої інстанції застосував згадану вище постанову Верховного Суду для спростування позиції державної виконавчої служби щодо невизначеності на законодавчому рівні порядку та механізму накладення арешту на корпоративні права фермерського господарства, а також неврегульованості процедури звернення стягнення на корпоративні права члена фермерського господарства, про яку йде мова в листі від 22.02.2022 №5169/2.3-22/2, який є предметом скарги, та в поданих до суду першої інстанції запереченнях виконавчої служби.

Апелянтом не обґрунтована позиція в частині неможливості врахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, висловлених у постанові від 23.04.2021 у справі №340/2214/19, при розгляді даної справи.

Доводи скарги з приводу дослідження питання наявності (чи відсутності) в боржника ОСОБА_1 корпоративних прав у статутному капіталі ФГ «Грушківське» не заслуговують на увагу, оскільки як вірно встановлено судом першої інстанції, це не було підставою для відмови в накладенні арешту та зверненні стягнення на корпоративні права боржника в статутному капіталі фермерського господарства, а тому надавати їм аналіз не має правового значення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) не знайшли свого підтвердження та не свідчать про незаконність ухвали суду першої інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 з приводу наявності підстав для зміни мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, то вони також не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції не зобов`язав державного виконавця арештувати та звернути стягнення на корпоративні права боржника ОСОБА_1 в статутному капіталі ФГ «Грушківське, а зобов`язав лише вирішити питання за клопотанням з прийняттям рішення, оформленого відповідно до закону.

Тому досліджувати питання належності майна (частки в статутному капіталі фермерського господарства) на праві спільної сумісної власності подружжю є передчасним та в даному випадку має бути предметом дослідження державним виконавцем за результатами повторного розгляду поданого клопотання, а не суду.

Висновки суду першої інстанції з приводу обов`язку державного виконавця додержання вимог Закону України «Про виконавче провадження» при повторному розгляді клопотання та врахування викладених в ухвалі висновків, на що наголошує в скарзі ОСОБА_1 , стосуються процесуального документу, який повинен винести державний виконавець, вирішуючи клопотання стягувача по суті, однак, не стосується самого порядку вирішення клопотання.

А висновок суду про можливість накладення арешту на корпоративні права, що належать боржнику у статутному капіталі фермерського господарства, не є обов`язковим для державного виконавця, який буде повторно розглядати клопотання по суті, так як такий обов`язок не встановлений законом.

Крім того, слід звернути увагу, що клопотання державним виконавцем взагалі не було розглянуто, оскільки відповідь на нього надав начальник відділу примусового виконання ОСОБА_5 ..

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 з приводу відсутності юридичної визначеності відчуження частки у статутному капіталі фермерського господарства та безпідставності застосування судом постанови Верховного Суду Касаційного адміністративного суду від 23.04.2021 у справі №340/2214/19 аналогічні доводам апеляційної скарги відділу примусового виконання рішень, яким колегією суддів було надано оцінку.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційні скарги відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 01 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 09 листопада 2022 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко