КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 761/20247/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8676/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Петришин Н.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

03 листопада 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 лютого 2022 року в справі за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 21.11.2019

року до Шевченківської РФ КМЦЗіз заявою про надання статусу безробітного звернувся відповідач ОСОБА_1 .

Відповідно до норм ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення», наказом Шевченківської РФ КМЦЗ №НТ 191125 від 25.11.2019 відповідачунадано статусу безробітного з 21.11.2019 року та наказом Шевченківської РФ КМЦЗ від 28.11.2019 №НТ 191128 призначено йому допомогу по безробіттю з 28.11.2019 по 21.11.2020, як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу.

Проте, ОСОБА_1 під час постановки на облік в Шевченківській РФ КМЦЗ вважався зайнятою особою та не мав права отримувати виплати, оскільки з 19.11.2019 року відповідно до даних Єдиного реєстру приватних виконавців України ОСОБА_1 був зареєстрований, як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, зокрема отримав посвідчення приватного виконавця № 0427.

Узв`язку із вказаним наказом Шевченківської РФ КМЦЗ від 26.02.2020 №НТ 200226 відповідачу припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з припиненням реєстрації безробітного відповідно до п.1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення», п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та пп 1,2 п. 37 Порядку від 20.03.2013 року № 198.

Оскільки відповідач умисно приховав відомості щодо його реєстрації, як особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, наказом Шевченківської РФ КМЦЗ від 06.03.2020 №12/291-02/20 прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_1 нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення у розмірі 24 867,07 грн., яке складається з допомоги по безробіттю за період з 21.11.2019 року по 26.02.2020 року.

06.03.2020 року відповідачу надіслано повідомлення про необхідність відшкодування суми виплаченого матеріального забезпечення, проте кошти повернуті не були.

У зв`язку із викладеним позивач просив стягнути з відповідача на його користь кошти в розмірі 24 867,07 грн. та судовий збір.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 лютого 2022 року позов Київського міського центру зайнятості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Київського міського центру зайнятості кошти в розмірі 24 867,07 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Київського міського центру зайнятості судовий збір у розмірі 2 102 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі, вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не врахував п. 3 ст. 22 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», згідно якої приватний виконавець має право розпочати здійснення діяльності з дня внесення інформації про нього до Єдиного реєстру приватних виконавців України, тому 19.11.2019 є датою видачі посвідчення приватного виконавця, проте факт видачі вказаного посвідчений ще не свідчить про початок здійснення діяльності приватного виконавця, а відтак, і отримання доходу.

Зазначив, що з врахуванням ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», отримання доходу приватним виконавцем суттєво відрізняється від оплати праці державного виконавця, тобто, заробітна плата приватному виконавцю, на відміну від державного виконавця, не виплачується.

Вказав, що оскільки, у період з 21.11.2019 року по 26.02.2020 року будь-яку оплачувану роботу, апелянт не здійснював, відповідно, й дохід не отримував, а тому вимога Київського міського центру зайнятості щодо стягнення нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення у розмірі 24 867,07 грн., яке складається з допомоги по безробіттю за вказаний період, на його думку, є незаконною.

01 серпня 2022 року на електрону адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від директора Київського міського центру зайнятості, в якому позивач просив залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що суд першої інстанції правильно врахував обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції входив з того, що відповідач умисно приховав відомості щодо його реєстрації як особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, а тому стягнення нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення у розмірі 24 867,07 грн., яке складається з допомоги по безробіттю за період з 21.11.2019 року по 26.02.2020 року є обґрунтованим та доведеним.

Проте, колегія суддів в повній мірі з таким висновком суду погодитись не може, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 19.09.2016 року місце перебування ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 21.11.2019 року звернувся до Шевченківської районної філії Київського міського центру зайнятості (надалі - Шевченківська РФ КМЦЗ) з заявою про надання статусу безробітного.

Наказом Шевченківської РФ КМЦЗ №НТ 191125 від 25.11.2019 року відповідачу надано статус безробітного з 21.11.2019 року, тобто з моменту звернення до служби занятості (Персональна картка № 00008).

Наказом Шевченківської РФ КМЦЗ від 28.11.2019 року №НТ 191128 відповідачу призначено допомогу по безробіттю з 28.11.2019 року по 21.11.2020 року, як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу.

Згідно даних Єдиного реєстру приватних виконавців України Міністерства юстиції України по ОСОБА_1 22.04.2019 року прийнято рішення про надання права на здійснення професійної діяльності.

Відповідно до даних Єдиного реєстру приватних виконавців України 19.11.2019 року ОСОБА_1 отримав посвідчення приватного виконавця № 0427.

Наказом Шевченківської РФ КМЦЗ від 26.02.2020 року №НТ 200226 відповідачу припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з припиненням реєстрації безробітного відповідно до п.1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення», п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та пп 1,2 п. 37 Порядку від 20.03.2013 року № 198.

Наказом Шевченківської РФ КМЦЗ від 26.02.2020 року №НТ 200226 відповідачу з 26.02.2020 року припинено реєстрацію як безробітного у зв`язку з встановленням факту подання особою недостовірних даних, на підставі яких було прийняте рішення про надання йому статусу безробітного та призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, що мав місце протягом періоду реєстрації відповідно до абзацу 18 пп 1 п. 30 Порядку від 20.03.2013 року № 198.

Прийняті рішення Шевченківською РФ КМЦЗ підтверджуються витягом із наказів про прийняті рішення по особі: ОСОБА_1 (ПК № 00008) від 04.03.2020 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно зі ст. 45 цього Закону реєстрація безробітного припиняється у разі, зокрема: зайнятості особи; подання безробітним особисто письмової заяви про зняття його з реєстрації як безробітного або відмови від її послуг; встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг.

За положеннями ст. 44 вищевказаного Закону зареєстровані безробітні зобов`язані, серед іншого, інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону. Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідноч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом.Приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності.

Згідно ст. 21 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» особі, яка успішно склала кваліфікаційний іспит, Міністерство юстиції України на підставі відповідного рішення Кваліфікаційної комісії протягом 10 днів з дня складення кваліфікаційного іспиту видає посвідчення приватного виконавця.

Статтею 22 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено початок здійснення діяльності приватного виконавця та вказано, що про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються: 1) виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність; 2) інформація про офіс приватного виконавця; 3) реквізити договору страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця, строк дії договору, інформація про страховика та страхову суму; 4) інформація про помічників приватного виконавця (у разі їх наявності). Приватний виконавець має право розпочати здійснення діяльності з дня внесення інформації про нього до Єдиного реєстру приватних виконавців України.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про те, що з 19.11.2019 року ОСОБА_1 був зареєстрований як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, є помилковим, оскільки видача посвідчення приватного виконавця 19.11.2019 року ще не свідчить про початок здійснення діяльності приватного виконавця, а відтак, і отримання доходу, оскільки чинним законодавством чітко передбачено, що приватний виконавець розпочинає свою діяльність після внесення інформації про нього до Єдиного реєстру приватних виконавців України.

Проте, колегія суддів не може погодитись і з доводами апеляційної скарги, що у період з 21.11.2019 року по 26.02.2020 року будь - яку оплачувану роботу відповідач не здійснював та дохід не отримував, з огляду на те, що діяльність приватного виконавця є незалежною професійною діяльністю відповідно до ст. 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», а тому відповідач не може вважатися незайнятою особою з дня внесення інформації про нього до Єдиного реєстру приватних виконавців України (ч. 3 ст. 22 вказаного закону).

Як вже було зазначено вище, приватний виконавець має право розпочати здійснення діяльності з дня внесення інформації про нього до Єдиного реєстру приватних виконавців України (ст. 22 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» Міністерство юстиції України забезпечує ведення Єдиного реєстру приватних виконавців України.

У Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про: 1) прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) приватного виконавця; 2) дату рішення Кваліфікаційної комісії про надання права на здійснення діяльності приватного виконавця; 3) номер посвідчення; 4) виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність; 5) офіс приватного виконавця; 6) реквізити договору страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця, строк дії договору, відомості про страховика та страхову суму; 7) зупинення діяльності приватного виконавця; 8) дату та номер рішення про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності та вид дисциплінарного стягнення; 9) дату та номер рішення Дисциплінарної комісії про припинення діяльності; 10) прізвище, ім`я та по батькові помічників приватного виконавця (у разі їх наявності).

Як вбачається з інформації Єдиного реєстру приватних виконавців України, що міститься на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України, приватний виконавець ОСОБА_1 посвідчення № 0427 від 19.11.2019 року, стан: діє, виконавчий округ: м. Київ, адреса офісу: 01135, м. Київ, вулиця Чорновола В`ячеслава, 26/2, офіс 2, дата рішення про надання права на здійснення діяльності: 22.04.2019, дата внесення до реєстру: 11.02.2020.

Приватні виконавці, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно зі ст. 65 ПКУ.

Оподаткування доходів фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, здійснюється відповідно до положень ст. 178 ПКУ.

Згідно з п. 178.3 ПКУ для приватних виконавців оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом, що складається із сум винагороди, отриманої відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження незалежної професійної діяльності.

У разі неотримання довідки про взяття на облік особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, об`єктом оподаткування є доходи, отримані від такої діяльності без урахування витрат (абзац другий п. 178.3 ПКУ).

При цьому, ПКУ не передбачено будь-якого переліку витрат для самозайнятих осіб, у тому числі для фізичних осіб, які здійснюють незалежну діяльність приватних виконавців.

Отже з дня внесення інформації про приватного виконавця до Єдиного реєстру приватних виконавців України (11.02.2020) відповідач відповідно до ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», мав повідомити про цю обставину, оскільки з дня внесення інформації він є самозайнятою особою, забезпечує себе роботою самостійно, а тому, не мав права на збереження статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю.

Оскільки відповідач є самозайнятою особою, не має правового значення чи перебуває він на обліку в органах Державної фіскальної служби України та, відповідно, подавав чи не подавав відповідні звіти щодо отриманого доходу.

За ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», саме на відповідача покладений обов`язок повідомити про обставини, що впливають на умови виплати йому забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідач про реєстрацію його як приватного виконавця у Єдиному реєстрі приватних виконавців України не повідомив, на будь - які обставини, що були об`єктивною причиною неможливості такого повідомлення не вказував.

Відтак, за період з 11.02.2020 по 25.02.2020 відповідач отримав допомогу по безробіттю у сумі 4 348,96 грн., без належних правових підстав, а тому ця сума підлягає стягненню на користь позивача.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовучастково.

В апеляційній скарзі апелянт просив вирішити питання щодо сплати судового збору за подачу апеляційної скарги, а тому за правилами ст. 141 ЦПК України та з врахуванням часткового задоволення апеляційної скарги, судовий збір, сплачений відповідачем за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню з позивача у розмірі 2 601,23 грн. пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 лютого 2022 року - скасувати, прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Київського міського центру зайнятості (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 47-Б; ) кошти в розмірі 4 348,96 грн.

Стягнути з Київського міського центру зайнятості (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 47-Б; ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 601,23 грн.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді