Номер провадження: 22-ц/813/1919/22
Справа № 521/4588/19
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Козака Ігоря Сергійовича на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 20 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

19.03.2019 року ОСОБА_2 звернулася із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) у розмірі 51590,00 грн., а також про стягнення з відповідачки на її користь судові витрати у справі.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 17.03.2018 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volksvagen Golf, державний номер НОМЕР_1 , скоїла зіткнення з автомобілем Toyota Rav 4, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.04.2018 року ОСОБА_1 визнана виною за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 630/18 від 07.05.2018 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивачки становить 154796,16 грн.

12.06.2018 року, ПАТ СК «Українська страхова група» виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 99500,00 грн.

В свою чергу, ОСОБА_2 за відновлюваний ремонт автомобіля сплатила 148790,00 грн.

Посилаючись на те, що сума страхового відшкодування не покрила всю вартість спричиненої матеріальної шкоди, позивачка просила стягнути з відповідачки матеріальну шкоду у розмірі 51 590,00 грн., заподіяну внаслідок ДТП.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20.10.2020 року позов ОСОБА_2 задоволено (т.1, а.с.134-138).

Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 51 590,00 грн., а також судовий збір у сумі 762,40 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Козак І.С. просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.1, а.с.145-150).

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання, у тому числі відповідач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Козака І.С. (т.1, а.с. 237-241).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 26.10.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення складений 07.11.2022 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції майже два роки (т.1, а.с. 156-157), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

При цьому колегією суддів враховано, що від представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Козака І.С. 25.10.2022 року надійшло клопотання/заява про розгляд справи у відсутність апелянта та його представника (т.2, а.с.24-25).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, в частині зміни мотивувальної частини судового рішення щодо мотивів задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму відшкодування матеріальної шкоди у загальному розмірі 51 590,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму оплаченого судового збору в розмірі 762,40 грн. (т.1, а.с.64-67).

Однак, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03 березня 2020 року заяву представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, вищевказане заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 13 серпня 2019 року у цивільній справі №521/4588/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП скасовано. Цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (т.2, а.с. 89-90).

Звертаючись до суду з даним позовом, сторона позивача посилалась на ті обставини, що 17 березня 2018 року відбулась ДТП за участю автомобіля марки «VOLKSWAGEN GOLF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 , а також автомобіля марки «TOYOTARАV 4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_2 у зв`язку з чим автомобілю позивача ОСОБА_2 винними діями відповідача ОСОБА_1 завдано механічні пошкодження у вигляді відновлювального ремонту, у сумі 148 7909 грн.

Також позивач вказала, що ПАТ СК «Українська страхова група» виплатило їй суму страхового відшкодування у розмірі 99 500,00 грн.

У зв`язку з викладеним, позивач ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 на її користь суму заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 51 590,00 грн., що складається із 49 290,00 грн. різниці між фактично витраченою сумою за відновлювальний ремонт автомобіля та страховим відшкодуванням; 2 300 грн. вартості висновку товарознавчого дослідження, а також судові витрати, пов`язані із поданням даного позову.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник заперечували проти заявлених ОСОБА_2 позовних вимог, посилаючись на те, що у матеріалах справи знаходиться рахунок-фактура, відповідно до якої позивачем фактично сплачено 123 266,00 грн. за відновлення автомобіля, а не 148 790,00 грн., як зазначила сторона позивача.

Відповідач також вказала, що позивачем не надано доказів на підтвердження отримання нею страхового відшкодування саме у розмірі 99 500,00 грн. від ПАТ СК «Українська страхова група», а також позивачем ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження належності їй автомобіля марки «TOYOTARАV 4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , оскільки згідно постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2018 року визнано винною у скоєнні ДТП не ОСОБА_2 , а ОСОБА_3 .

Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що 17 березня 2018 року дійсно відбулась ДТП за участю автомобіля марки «VOLKSWAGEN GOLF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 , а також автомобіля марки «TOYOTARАV 4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_2 , що підтверджується постановою Малиновського районного суду міста Одеси у справі про адміністративне правопорушення №521/5015/18 від 17 квітня 2018 року, згідно якого суд встановив наявність в діях ОСОБА_1 порушення п. 8.7 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України під №1306 від 10 жовтня 2001 року. Дане судове рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку (т.1, а.с.6).

Тобто, у вказаному судовому рішенні суд дійшов висновку про наявність в діях відповідача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та визнав ОСОБА_1 винною у вчиненні відповідного адміністративного правопорушення.

У зв`язку з цим, суд правильно вказав, що відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд першої інстанції по даній справі дійшов обгрунтованого висновку про те, що згадана ДТП відбулась за наявності вини ОСОБА_1 , даний факт вважав встановленим та таким, що не підлягає подальшому доказуванню.

ДТП за участю вказаних автотранспортних засобів під керуванням наведених осіб призвела, зокрема, до заподіяння механічних пошкоджень автомобіля марки «TOYOTARАV 4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 .

Належність указаного автомобілю позивачу підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (т.1, а.с. 129).

Зазначеними обставинами спростовуються доводи заявника апеляційної скарги про те, що матеріали справи не мають доказів того, що автомобіль марки «TOYOTARАV 4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить позивачу ОСОБА_2 .

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що винною у скоєнні ДТП визнана ОСОБА_1 відносно автомобіля марки «TOYOTARАV 4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , а не позивача ОСОБА_2 , у зв`язку з чим остання не має права звернення до суду за захистом своїх прав, то вони спростовуються копією Свідоцтва про шлюб, актовий запис № 366, згідно якого після реєстрації шлюбу 24.07.2010 року ОСОБА_3 змінила своє прізвище на « ОСОБА_4 » (т.2, а.с. 17-звор.).

Тобто, колегією суддів встановлено, що оскільки позивач ОСОБА_2 до укладення шлюбу мала прізвище « ОСОБА_5 », то позивач у даній справі ОСОБА_2 і особа «Олінець», яка керувала автомобілем марки «TOYOTA RАV 4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час скоєння ДТП, яка сталася 17.03.2018 року о 08 год. 40 хв. в м. Одесі, по вул. Генерала Петрова, за участю автомобілів Volksvagen Golf, державний номер НОМЕР_1 і TOYOTA RАV 4, державний номер НОМЕР_2 , є однією і тією ж особою.

При цьому колегією суддів оглянуто матеріали адміністративної справи № 3/521/2783/18 про притягнення відповідача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, які згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 02.03.2021 року надійшли від Малиновського районного суду м. Одеси 17.03.2021 року (т.1, а.с. 188-189, 203-а).

Що стосується розміру матеріальної шкоди, яка стягнута з відповідача, на користь позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Так, у матеріалах справи наявний висновок №630/1/8 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди, спричиненої ОСОБА_6 , власникові автомобілю марки «TOYOTARАV 4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2014 року випуску, від 07 травня 2018 року, складений судовим експертом Кеосаком А.П. (свідоцтво МЮУ №1360 від 13 липня 2012 року), відповідно до якого вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля марки «TOYOTARАV 4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2014 року випуску, складає 154 796,16 грн. (т.1, а.с.7-23).

Квитанцією СПД ОСОБА_7 до прибуткового касового ордеру №172 від 07 травня 2018 року підтверджується, що позивач ОСОБА_2 сплатила 2 300,00 грн. за проведення дослідження з визначення вартості майнової шкоди, спричиненої внаслідок вищевказаної ДТП (т.1, а.с.47).

Заперечуючи проти складеного висновку експерта у даній справі, представник відповідача і заявник апеляційної скарги вказував про те, що експерт не був повідомлений про кримінальну відповідальність, зокрема, за завідомо неправдивий висновок.

У зв`язку з чим суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що відповідно до ч.5 ст. 225 ЦПК України експертам, які працюють у державних експертних установах, роз`яснення прав і обов`язків експерта та приведення його до присяги здійснюються керівником експертної установи під час призначення особи на посаду та присвоєння кваліфікації судового експерта. Підписаний текст присяги та розписка про ознайомлення з правами і обов`язками експерта та про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, за завідомо неправдивий висновок приєднуються до особової справи. Засвідчені печаткою експертної установи копії цих документів подаються на вимогу суду.

При цьому суд правильно зазначив, що висновок експерта носить рекомендаційний для суду характер і оцінюється судом у сукупності з іншими доказами.

Разом з тим, у даному випадку, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд виходив не із зазначеної у висновку експертного автотоварознавчого дослідженнясуми матеріального збитку, а із фактично понесених збитків позивачем після ДТП за участю сторін у справі, що підтверджуються рахунком-фактурою, наданою стороною позивача.

Як убачається із рахунку-фактури від 06 червня 2018 року, складеної МПП «ЮКОМ», ремонт автомобіля марки TOYOTARАV 4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , склав 148 790,00 грн. (т.1, а.с.46).

Разом з тим, матеріали справи мають ще одну рахунок-фактуру, складену тим же МПП «ЮКОМ» від 06 червня 2018 року, згідно якої ремонт автомобіля марки TOYOTA RАV 4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , склав 123 266,00 грн. (т.1, а.с.82).

Зазначені обставини свідчать про те, що суд першої інстанції необгрунтовано взяв до уваги першу рахунок-фактуру на суму 148 790 грн., та не взяв до уваги другу на суму 123 266 грн., мотивувавши свій висновок тим, що в даному випадку недостатньо підстав вважати, що саме цю суму сплатила позивач за відновлення свого автомобілю.

Разом з тим, матеріали справи не мають також доказів, що позивач ОСОБА_2 сплатила за ремонт автомобіля 148 790 грн.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне вказати, що згідно Висновку № 03-021 спеціаліста-автотоварознавця про оцінку вартості відновлювального ремонту автомобіля Toyota Rav 4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Toyota Rav 4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, складає 119 301,95 грн. (т.2, а.с.4-7).

У зв`язку з викладеним, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність взяття за основу вартості матеріальної шкоди рахунку-фактури від 06 червня 2018 року, складеної МПП «ЮКОМ», згідно якої ремонт автомобіля марки TOYOTA RАV 4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , склав 148 790,00 грн. (т.1, а.с.46).

Як було зазначено вище, згідно висновку №630/1/8 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди, спричиненої ОСОБА_6 , власникові автомобіля марки «TOYOTА», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2014 року випуску, від 07 травня 2018 року, складеного судовим експертом Кеосаком А.П. (свідоцтво МЮУ №1360 від 13 липня 2012 року), вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля марки «TOYOTA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2014 року випуску, складає 154 796,16 грн. (т.1, а.с.7-23).

Зазначений висновок експертного автотоварознавчого дослідження не спростований матеріалами справи, а також стороною відповідача у справі, а тому колегія суддів вважає за необхідне вважати суму завданої позивачу матеріальної шкоди згідно вищевказаного висновку експертного автотоварознавчого дослідження, однак в межах позовних вимог, тобто в сумі 49290 грн., а також в сумі 2 300 грн., які позивач понесла у зв`язку з проведенням вказаної судової експертизи, а всього в сумі 51 590 грн.

У зв`язку з цим, оскаржуване судове рішення підлягає зміні, в частині його мотивувальної частини щодо мотивів задоволення позовних вимог.

В іншій частині судове рішення зміні не підлягає.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, з посиланням на ст.ст. 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України, дійшов правильного висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

При цьому суд правильно виходив із того, що згідно із ч. 1, ч. 2 п.3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, автомобіль марки «VOLKSWAGEN GOLF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , був забезпеченим транспортним засобом із лімітом відповідальності страховика ПАТ СК «Українська страхова група».

Відповідно до відомостей із виписки з карти ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_2 , ПАТ СК «Українська страхова група» сплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 99 500,00 грн. (т.1, а.с.127-128).

Таким чином, суд першої інстанції правильно вказав, що в силу ст. 979, 980 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

При цьому суд правильно послався на ст.ст. 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно яких шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди (ст. 28). У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29).

У відповідності до ч.1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на викладені обставини, суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що сума збитків, що дорівнюють різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням та з урахуванням вартості виготовлення висновку експерта, складає 51 590,00 грн.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, який вказав, що відповідно до ст. 141 ч. 1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача суму оплаченого судового збору у розмірі 762,40 грн.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Разом з тим, відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, проте доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, в частині зміни мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду щодо мотивів задоволення позовних вимог.

В іншій частині судове рішення слідзалишити без змін, оскільки оскаржуване судове рішення в іншій частині є законним і обгрунтованим, доводи апеляційної скарги його не спростовують.

При цьому, враховуючи, що рішення суду підлягає зміні лише в частині зміни мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду щодо мотивів задоволення позовних вимог, а сума стягнутої матеріальної шкоди залишається без змін, на думку колегії суддів судові витрати, понесені стороною відповідача і заявника апеляційної скарги за розгляд справи в суді апеляційної інстанції стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.п.1, 2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Козака Ігоря Сергійовича задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 20 жовтня 2020 року змінитив частині мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду щодо мотивів задоволення позовних вимог з підстав, викладених в мотивувальній частині даної постанови.

В решті рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 20 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07.11.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева