Справа № 459/100/22 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/811/1424/22 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н. П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

розглянувши в місті Львові, в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ДП «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Степова» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Львіввугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и в:

14.01.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Львіввугілля», в якому з урахуванням змінених позовних вимог просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 169 820,00 грн.

Позов обґрунтовував тим, що з 01.02.2005 року по 14.07.2021 року він працював на різних посадах у ВП «Шахта «Степова» ДП «Львіввугілля». При звільненні з ним не було проведено розрахунку по заробітній платі, яка станом на 13.01.2022 року становила 13101,53 грн. У зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні, просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ч.1 ст.117 КЗпП у розмірі 169820 грн згідно із наданим ним розрахунком.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Львіввугілля» в користь ОСОБА_1 70000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнуто з ДП «Львіввугілля» в користь ОСОБА_1 700 грн. судового збору.

В решті вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржило ДП «Львіввугілля`в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Степова».

Вважає оскаржуване рішення суду в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що при постановленні оскаржуваного рішення судом не враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постанові Верховного Суду України. Враховуючи, що позивач в останній робочий день 14.07.2021 року не працював та з вимогою про виплату сум, належних йому від підприємства при звільненні до ДП «Львіввугілля» не звертався, правова підстава для застосування до роботодавця відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, відсутня. Зазначає, що ДП «Львіввугілля» вчинило дії, спрямовані на виконання обов`язку, передбаченого ст.116 КЗпП України, виплативши усі належні позивачу від підприємства виплати самостійно. Також вважає, що позивач пропустив трьохмісячний строк звернення до суду з такими вимогами.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що з 01.02.2005 року по 14.07.2021 року ОСОБА_1 працював у ВП шахта «Степова» ДП «Львіввугілля», що підтверджується копією його трудової книжки серії НОМЕР_1 .

14.07.2021 року ОСОБА_1 видано довідку лікарсько-консультативної комісії № 462, згідно якої позивачу протипоказана важка фізична праця.

Наказом в.о. директора ВП шахта «Степова» ДП «Львіввугілля» № 282-к від 14.07.2021 року ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню роботи, за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Встановлено, що станом на час звільнення позивача відповідачем не було виплачено заробітну плату, яка належала ОСОБА_1 при звільненні.

Як вбачається з виписки по аналітичному рахунку № НОМЕР_2 , відкритого для зарплатного проекту згідно договору про надання послуг по зарахуванню та виплаті заробітної плати та інших виплат через поточні рахунки фізичних осіб № 70 від 24.09.2018 року за період з 07.04.2021 року по 01.01.2022 року, заборгованість по заробітній платі позивача була погашена відповідачем 31.12.2021 року.

Задовольняючи позов частково та стягуючи з ДП «Львіввугілля» в користь ОСОБА_1 70000 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, 31.12.2021 року відповідачем проведено розрахунок з позивачем, тому середній заробіток за весь час затримки слід розраховувати по день фактичного розрахунку. Кількість робочих днів затримки виплати заробітної плати з 14.07.2021 по 31.12.2021 становить 117 робочих днів, тому розмір середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні становить: 1358,56 грн. (середньоденна заробітна плата позивача за два останні місяці, які передували звільненню) х 117 днів (кількість робочих днів затримки виплати заробітної плати 14.07.2021 по 31.12.2021) = 158951,52 грн. Однак, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, з відповідача в користь позивача слід стягнути 70 000 грн середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, розмір якого не буде погіршувати матеріального становища сторін та відповідатиме їх інтересам.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виплата працівникові середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законоадвства.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (частина п`ята статті 235 КЗпП України).

Відповідно до частин першої та другої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненніза своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Ураховуючи зазначені положення законодавства України, звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі статті 117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

Зазначене відповідає праовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 27 січня 2020 року у справі № 682/3060/16-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, з 07.07.2021 року по 14.07.2014 року ОСОБА_1 не працював, що стверджується довідкою № 353 КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна лікарні`та довідкою лікарсько-консультативної комісії № 462 від 14.07.2021 року.

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що у день звільнення - 14.07.2022 року позивач не працював, з вимогою про проведення розрахунку до ВП «Шахта «Степова» ДП «Львіввугілля» не звертався, а роботодавець вчинив дії з виплати належної працівнику при звільненні належних йому сум до пред`явлення ним позову, що свідчить про вчинення відповідачем дії, спрямованих на виконання обов`язку, передбаченого статтею 116 КЗпП України, та відсутність підстав для притягнення роботодався до відповідальності згідно ст. 117 КЗпП України.

З наведених мотивів рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 26 жовтня 2022 року.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу скаргою ДП «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Степова» задоволити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 травня 2022 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП «Львіввугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2022 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді Я.А. Левик

М.М. Шандра