КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 379/924/19
Апеляційне провадження № 22-ц/824/390/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

при секретарі Мельник Ю.О.

за участі: відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Таращанського районного суду Київської області від 21 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Таращанська міська рада Київської області, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом примусового знесення паркану,

в с т а н о в и л а:

У липні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом в якому просила суд усунути перешкоди в користуванні належною їй власністю (47/100 частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ) шляхом зобов`язання ОСОБА_1 знести бетонну огорожу разом із стовпчиками, висотою близько 2, 0 метрів, яка була встановлена нею 05 квітня 2019 року у будинковолодінні, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 28 грудня 2020 року вищезазначений позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні належною ОСОБА_3 власністю шляхом зобов`язання ОСОБА_1 знести бетонну огорожу разом із стовпчиками, висотою близько 2,0 м, яка була встановлена нею 05 квітня 2019 року у будинковолодінні;

Звільнено відповідача від сплати судового збору та компенсовано ОСОБА_3 за рахунок держави сплачений нею судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Таращанського районного суду Київської області від 28 грудня 2020 року залишено без змін.

15 лютого 2021 року ОСОБА_3 подала заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування поданої заяви зазначала, що 28 листопада 2020 року рішенням Таращанського районного суду Київської області позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі. Проте, судом не вирішено питання щодо стягнення витрат понесених позивачем при розгляді даної справи на правничу допомогу, яка надавалася Адвокатським Бюро «Науменко та Партнери» на підставі договору про надання правничої допомоги адвокатом від 04 липня 2019 року.

Оскільки, позивач, до закінчення судових дебатів заявила клопотання про стягнення з відповідача судових витрат в даній справі, а в судовому рішенні відсутнє питання щодо їх розподілу, остання звернулася до суду з даною заявою.

Додатковим рішенням Таращанського районного суду Київської області від 21вересня 2021 року заяву ОСОБА_3 задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою у розмірі 10 000,00 грн.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду відповідач, 06 грудня 2021 року засобами поштового зв`язку направила апеляційну скаргу на адресу суду першої інстанції, яка в подальшому надійшла до апеляційного суду разом з матеріалами справи (т. 3, а.с.53-58), а також 09 грудня 2021 року засобами поштового зв`язку направила апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду у відповідності до положень ст. 355 ЦПК України.

За результатами розгляду апеляційної скарги, відповідач просила рішення суду скасувати, та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заявлених вимог у повному обсязі.

Враховуючи, що зазначені вище апеляційні скарги подані ОСОБА_1 на додаткове рішення Таращанського районного суду Київської області від 21 вересня 2021 року є аналогічними за своїм змістом, а прийняття двох апеляційних скарг однакових за змістом від однієї особи, на теж саме судове рішення не передбачено нормами ЦПК України, відтак, колегія суддів вважала за доцільне здійснювати їх розгляд в одному апеляційному провадженні, як однієї.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначала, що суд першої інстанції розглянув заяву позивача вже після розгляду основного позову по справі у апеляційній інстанції.

Крім того, зазначає, що при розгляді справи у суді апеляційної інстанції вимога позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу у відзиві не зазначались, не була предметом розгляду даної справи, отже, вважала, що суд першої інстанції ухвалюючи додаткове рішення вийшов за межі позовних вимог.

Також, відповідач звільнена від сплати судового збору, оскільки вона є громадянином 1 категорії, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити скаргу без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні відповідач та її представник підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, просили її задовольнити, додаткове рішення суду першої інстанції скасувати, постановивши нове судове рішення про відмову в задоволені заяви.

Позивач та третя особа в судове засідання не з`явилася про дату час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином.

До початку розгляду справи, позивач по справі та голова Таращанської міської ради Київської області (третя особа) подали заяву щодо можливого розгляду справи за їх відсутності.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що 15 лютого 2021 року ОСОБА_3 подала заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просила суд стягнути із ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 10000 гривні.

Додатковим рішенням Таращанського районного суду Київської області від 21 вересня 2021 року заяву ОСОБА_3 задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою у розмірі 10 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги в частині неправомірності розгляду судом першої інстанції заяви позивача про постановлення додаткового рішення щодо стягнення витрат понесених позивачем при розгляді справи на професійну правничу допомогу після розгляду основного позову,та перегляді справи апеляційним судом де позивачем в відзиві також не зазначалась вимога про стягнення таких витрат, що свідчить про вихід суду за межі позовних вимог, на думку колегії суддів не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Так, згідно до матеріалів справи заява позивача про ухвалення додаткового рішення надійшла до суду першої інстанції 15 лютого 2021 року, проте, 09 лютого 2021 року на рішення по суті позовних вимог була подана апеляційна скарга. 10 лютого 2021 року справа була надіслана до суду апеляційної інстанції для розгляду поданої апеляційної скарги, що унеможливлювало розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення. Після повернення справи до суду першої інстанції, позивач звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення на підставі доказів наданих до суду.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до положень ст. 246 ЦПК України визначено наступне:

1. Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

2. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

3. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст.270 цього Кодексу.

Позивачем подано докази на підтвердження розміру понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, у такому випадку суд за заявою такої сторони, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі, отже, судом першої інстанції правомірно та відповідно до вимог законодавства, було розглянуто заяву про ухвалення додаткового рішення після повернення справи до суду першої інстанції

Тобто вбачається, що позивачем були дотримані строки звернення з заявою про вирішення питання щодо постановлення додаткового рішення щодо стягнення витрат понесених на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Не можуть бути підставою для скасування додаткового судового рішення і доводи апеляційної скарги в частині безпідставності стягнення витрат на правничу допомогу в сумі визначеному за додатковим рішенням суду та не взяття судом першої інстанції при постановленні такого рішення доказів на підтвердження того, що відповідач по справі звільнена від сплати судового збору у відповідності до положень Закону України «Про судовий збір» так як є постраждалою особою (громадянином віднесеним до 1 категорії) яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Так як у відповідності до п. 9, 10, 13 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю; позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Згідно із ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.

Скаржник є відповідачем по справі і тому, не звільняється від сплати витрат на правничу допомогу згідно до положень Закону України «Про судовий збір».

Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до зазначених вимог процесуального закону для відшкодування судових витрат заявник має дотриматися такого алгоритму та вчинити наступні процесуальні дії:

1) з першою заявою по суті справи зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат;

2) подати докази про витрати до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду;

3) якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У своїх рішеннях у справах "Баришевський проти України" від 26 лютого 2015 року, "Гімадуліна та інші проти України" від 10 грудня 2009 року, "Двойних проти України" від 12 жовтня 2006 року ЄСПЛ указував, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В той же час, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

При розгляді справи, судом першої інстанції встановлено, що 04 липня 2019 року між ОСОБА_3 та Адвокатським Бюро «Науменко та Партнери» укладено договір про надання професійної правничої допомоги адвокатом у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Таращанська міська рада Київської області, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом примусового знесення паркану.

Відповідно до п. 1.2 зазначеного договору сторони домовилися про види правничої допомоги, а також ціни на них. Так, підготовка та складання за замовленням клієнта відповідних документів складає: 1000 гривень за 1 (одну) годину роботи адвоката при наданні клієнту правничої допомоги (т.2 а.с.13);

На підтвердження витрат представником ОСОБА_3 надано:

- ордер, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 4370/10 (т. 1 а.с. 91-92);

- копію акту приймання-передачі виконаних робіт від 01 грудня 2020 року до договору про надання правничої допомоги від 04 липня 2019 року, згідно якого, було надано клієнту - ОСОБА_3 , наступні юридичні послуги професійної правничої допомоги, а саме: підготовка та складання позовної заяви про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом примусового знесення паркану (8 год., вартістю 8000 грн.) та представництво інтересів позивача в судових засіданнях (2 год., вартістю 2000 грн.). Загальна вартість наданих послуг складає 10000,00 грн. (т.2 а.с.19);

- копію квитанції № 0.0..1 від 30 листопада 2020 про оплату ОСОБА_3 гонорару за надання правничої допомоги адвокатом в розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.

У свою чергу, аналізуючи надані суду апеляційної інстанції докази на підтвердження заявлених розмірів судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги, а також враховуючи суб`єктний склад правовідносин, предмет спору, незначну складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також, доводи скаржника, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині визначення розміру суми витрат, яка підлягає стягненню на користь позивача в рахунок понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 368, 372, 374, 376, 381-384, 387 ЦПК України, колегія судів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Таращанського районного суду Київської області від 21 вересня 2021 року змінити шляхом зменшення визначення суми витрат на професійну правничу допомогу з 10000 гривень до 4000 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 листопада 2022 року.

Суддя-доповідач

Судді