Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3590/20 Головуючий у 1-й інст. Невмержицька О. А.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №279/3590/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 грудня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Невмержицької О.А. у м. Коростені,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» (надалі ТзОВ «Вердикт капітал» або товариство) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути заборгованість у сумі 59 207,58 грн, яка складається із: нарахованих трьох процентів річних 9 510,61 грн, інфляційних втрат 21 273,93 грн, подвійної облікової ставки НБУ 28 423,04 грн; вирішити питання також судових витрат: стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 2 102 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 23 квітня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Альфа-Банк" та ОСОБА_1 (позичальник) укладений кредитний договір №500936416, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа-Банк» надало позичальнику кредит у розмірі 105 525,44 грн. зі сплатою 15,99% річних. За період користування кредитними коштами ОСОБА_1 здійснювала часткові платежі на погашення основної суми кредиту, але заборгованість позичальника за кредитним договором в повному обсязі не погашена. Станом на 18 червня 2020 року загальна сума заборгованості з повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та пені за порушення умов кредитного договору становить 230 121,46 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 105 525,44 грн, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 93 623,62 грн, заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 24 374, 40 грн, заборгованість з пені 6 600 грн. Між ПАТ "Альфа-Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" 21 червня 2016 року був укладений договір факторингу №1, відповідно до умов якого ТзОВ "Кредитні ініціативи" набуло право вимоги заборгованості, у тому числі за кредитним договором від 23 квітня 2014 року №500936416. У подальшому 26 грудня 2018 року між ТзОВ "Кредитні ініціативи" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ВЕСТА" був укладений договір факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА, відповідно до умов якого ТзОВ "ФК "ВЕСТА" набуло право вимоги заборгованості, у тому числі за кредитним договором від 23 квітня 2014 року №500936416. Надалі між ТзОВ "ФК "ВЕСТА" та ТзОВ "Вердикт Капітал" 16 січня 2019 року укладений договір про відступлення прав вимоги №16-01/19/1, відповідно до умов якого ТзОВ "Вердикт Капітал" набуло право вимоги заборгованості за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором від 23 квітня 2014 року №500936416, укладеним між ПАТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_1 . Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх врегульовані частиною другою ст.625 ЦК України, яка поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Станом на день подання позовної заяви відповідач не повернула отримані кредитні кошти. Із огляду на те, що позичальником (відповідачем) прострочено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів, отриманих на підставі кредитного договору від 23 квітня 2014 року №500936416, у товариства (позивача) виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ТзОВ «Вердикт Капітал» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що до апеляційної скарги долучають: витяг із додатку №1 до договору факторингу від 21 червня 2016 року, відповідно до якого за порядковим №20320 знаходиться боржник ОСОБА_1 та містяться посилання на кредитний договір №500936416; витяг із додатку №1-1 до договору факторингу від 26 грудня 2018 року №2019-1КІ/ВЕСТА, відповідно до якого за порядковим №41546 знаходиться боржник ОСОБА_1 та міститься посилання на кредитний договір №500936416; витяг із додатку №1-1 до договору відступлення прав вимоги від 16 січня 2019 року №16-01/19/1, відповідно до якого за порядковим №38898 знаходиться боржник ОСОБА_1 та міститься посилання на кредитний договір №500936416. Отже, ТзОВ «Вердикт Капітал» наділене правом грошової вимоги до ОСОБА_1 . Усі додатки до вищевказаних договорів у своєму переліку мають 71 063, 48 434 та 47 523 кредитних договорів, право вимоги за якими відступалося відповідно ТзОВ «Кредитні ініціативи», ТзОВ «ФК «ВЕСТА» та ТзОВ «Вердикт Капітал». Враховуючи значну кількість кредитних договорів, які відображені у додатках, додатки були прошиті належним чином та підписані сторонами договорів. У зв`язку з вищезазначеним, позивачем був долучений витяг із таблиці Excel, враховуючи знеособлення боржників, які не є учасниками справи та скановані копії договорів. Виготовлення витягу з додатків до договорів відступлення права вимоги, які складаються з більше ніж 70 000 кредитних договорів, є довготривалою процедурою та зазвичай здійснюється на вимогу. Під час розгляду справи судом першої інстанції не була остаточно встановлена відсутність реального переходу права вимоги до ТзОВ «Вердикт Капітал», оскільки не витребовувалися вищезазначені додатки №1-1 до договорів, за якими фактор та/або первісний кредитор відступає новому кредитору належне йому право вимоги до боржників, перелік яких міститься саме в додатках №1-1 до договорів, що додаються на паперовому носії, а процедура звернення до сторони справи із запитом про надання інформації нормами ЦПК України не передбачена. Окрім того, загальний розмір заборгованості з повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та пені за порушення умов кредитного договору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 станом на 18 червня 2020 року становить 230 121,46 грн. Позичальник прострочив грошове зобов`язання з повернення кредитних коштів, а тому в товариства виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних, як передбачено ст.625 ЦК України. Суд першої інстанції не врахував вказаних обставин, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Відповідно до змісту частини першої ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах із ціною позову менше сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року учасникам справи встановлений строк для подання відзиву на апеляційний скаргу протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Надіслана апеляційним судом 15 лютого 2021 року ОСОБА_1 рекомендованим листом копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія апеляційної скарги із додатками повернута поштою без вручення кореспонденції відповідачу в зв`язку з закінченням терміну зберігання. Надсилалася кореспонденція й на електронну адресу, але підтвердження отримання її відповідачем також немає. За таких обставин, на офіційному веб-сайті судового влади апеляційний суд 31 серпня 2021 року розмістив оголошення про розгляд справи судом, яким, у тому числі, повідомив відповідача про право подати у письмовій формі відзив на апеляційну скаргу. Після цього 14 вересня 2021 року ОСОБА_1 подала на пошту відзив на апеляційну скаргу, який надійшов до суду 20 вересня 2021 року, при тому, що у матеріалах справи доказів отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі немає. За таких обставин, строк на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не пропущений.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити ТзОВ «Вердикт Капітал» у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Посилається на те, що суд першої інстанції правильно зазначив, що доказів відчуження права вимоги за договорами позивачем суду не надано, а саме, в матеріалах справи відсутні додатки №1-1 до договорів, за якими фактор та/або первісний кредитор відступає новому кредитору належне йому право вимоги до боржників, перелік яких міститься в додатках №1-1 до договорів. Будь-яких доказів неможливості подання додатків до договорів скаржником в суді першої інстанції не надано та не зазначено причин їх неподання, що не залежали від нього, адже докази були в його розпорядженні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно частини другої ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до його виконання.

Згідно вимог чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що 23 квітня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Альфа-Банк" та ОСОБА_1 (позичальник) укладений кредитний договір №500936416, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 105 525,44 грн. із процентною ставкою за користування кредитом 15,99% річних (а.с.10-13). Дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування процентів та комісій, - 24 квітня 2019 року.

21 червня 2016 року між ПАТ "Альфа-Банк" (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи"(фактор) був укладений договір факторингу №1, відповідно до умов якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язався відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку №1 до договору (а.с.24).

У свою чергу 26 грудня 2018 року між ТзОВ «Кредитні ініціативи» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕСТА» (фактор) був укладений договір факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА, за п.2.1 якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в додатку № 1-1 до договору, що додається до даного договору на паперовому носії. Сторони погодили, щодо фактора переходять всі права, які належать клієнту за основними договорами, на умовах, передбачених основними договорами, за виключенням права нарахування процентів, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів (а.с.25-35).

У подальшому 16 січня 2019 року між ТзОВ «ФК «ВЕСТА» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (новий кредитор) укладений договір відступлення прав вимоги №16-01/19/1, відповідно до п.2.1 якого первісний кредитор відступив новому кредитору належне йому право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в додатку №1-1 до договору, що додається до даного договору на паперовому носії та сплатити за нього ціну права вимоги. Сторони погодили, що до нового кредитора переходять усі права, які належать первісному кредитору за основними договорами, на умовах, передбачених основними договорами, за виключенням права нарахування процентів, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів (а.с.36-45).

У ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відмовляючи ТзОВ «Вердикт Капітал» у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів відчуження права вимоги за договором факторингу №1 від 21 червня 2016 року, договором факторингу від 26 грудня 2018 року №2019-1КІ/ВЕСТА та договором відступлення прав вимоги від 16 січня 2019 року №16-01/19/1 саме щодо відповідача ОСОБА_1 . При цього суд констатував на відсутності доказів, а саме, витягів з додатків до договорів, які б підтверджували відступлення права вимоги, а тому дійшов висновку, що позивач не підтвердив належними і допустимими доказами право вимоги від відповідача сплатити суму боргу. Також за договором факторингу мають бути передані документи, які підтверджують зобов`язання та його розмір, але позивач не надав помісячного розрахунку заборгованості.

У підтвердження фактів передування відступлення права вимоги та останнього переходу до ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 23 квітня 2014 року №500936416 позивач додав до апеляційної скарги нові докази, які не подавав до суду першої інстанції та які відповідно суд першої інстанції не досліджував, а саме: витяг із додатку №1 до договору факторингу від 21 червня 2016 року, відповідно до якого за порядковим №20320 знаходиться боржник ОСОБА_1 та містяться посилання на кредитний договір №500936416; витяг із додатку №1-1 до договору факторингу від 26 грудня 2018 року №2019-1КІ/ВЕСТА, відповідно до якого за порядковим №41546 знаходиться боржник ОСОБА_1 та міститься посилання на кредитний договір №500936416; витяг із додатку №1-1 до договору відступлення прав вимоги від 16 січня 2019 року №16-01/19/1, відповідно до якого за порядковим №38898 знаходиться боржник ОСОБА_1 та міститься посилання на кредитний договір №500936416. При цьому послався на значний обсяг додатків до договорів, враховуючи, що кількість кредитних договорів перевищує 70 000 одиниць, необхідність знеособлення осіб, які не є учасниками цієї справи, довготривалою процедурою підготовки витягів та зазвичай позивач надає такі документи на вимогу.

За положеннями пункт 6 частини другої ст.356 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина третя ст.367 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст.263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2021 року в справі №279/11692/15-ц зазначено, що: «тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні. Апеляційний суд усупереч нормам процесуального права, приймаючи зазначені докази, у прийнятті яких було відмовлено судом першої інстанції, не навів мотивів такого рішення та не встановив неможливості своєчасного їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від учасника справи, необґрунтованості відмови у їх прийнятті, а дійшов передчасного висновку про виділ частини майна у натурі відповідно до висновків експерта від 24 квітня 2018 року № 805/04/18».

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадках відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Так, звертаючись до суду за вирішенням спору, позивач одночасно із матеріалами позовної заяви надав письмове клопотання, яке підписано представником ОСОБА_2 , повноваження якої належним чином підтверджені, з проханням розглядати справу без присутності представника позивача та на підставі наявних доказів та матеріалів (а.с.8). Ухвалою від 15 вересня 2020 року суд першої інстанції відкрив провадження у справі та визначив розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.75). Ухвалу про відкриття провадження у справі позивач отримав 23 вересня 2020 року (а.с.77). Отже, позивач про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження був обізнаний, але клопотань про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) в порядку частини п`ятої ст.279 ЦПК України не заявляв, письмових клопотань про приєднання до матеріалів справи доказів, які наразі додані до апеляційної скарги, до суду першої інстанції не спрямовував, хоча на час розгляду спору судом першої інстанції позивачу про існування відповідних додатків до договорів від 21 червня 2016 року, 26 грудня 2018 року та від 16 січня 2019 року достеменно було відомо. Обсяг роботи не є поважною причиною, оскільки на етапі апеляційного оскарження обсяг роботи та об`ємність додатків до договорів не перешкодили позивачу їх підготувати та приєднати до апеляційної скарги щодо саме відповідача ОСОБА_1 . Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

За таких обставин, ТзОВ «Вердикт Капітал» не доведено неможливості подання ним до суду першої інстанції доданих до апеляційної скарги документів (доказів) з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Оскільки виняткових випадків для прийняття доказів доданих до апеляційної скарги не встановлено, то апеляційний суд не знаходить підстав для їх прийняття і дослідження нових доказів на стадії апеляційного провадження, а тому докази, які додані до апеляційної скарги колегія суддів до уваги не приймає та свої висновки на них не ґрунтує.

Обгрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до норм ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом із тим, відмовляючи у задоволенні позову в повному обсязі, суд першої інстанції не звернув уваги на долучений витяг із таблиці Excel, що розміщений на аркуші 23 справи, який є витягом із додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги від 16 січня 2019 року, та не надав цьому доказу оцінки у сукупності з іншими в порядку ст.89 ЦПК України. Так, у витязі з Реєстру договорів, права вимоги за яким відступаються, та боржників за таким договором зазначено: боржник - ОСОБА_1 , номер кредитного договору 500936416, дата отримання кредиту 23 квітня 2014 року, залишок за тілом кредиту 105 525, 44 грн. тощо. Інформація з приводу відповідача ідентифікована.

Окрім того, як вже зазначалося вище, 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» укладений договір факторингу №1, 26 грудня 2018 року між ТзОВ «Кредитні ініціативи» та ТзОВ «ФК «ВЕСТА» укладений договір факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА, а 16 січня 2019 року між ТзОВ «ФК «ВЕСТА» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги №16-01/19/1. Матеріали справи не містять доказів про визнання вищевказаних договорів у судовому порядку недійсними.

Дійсність договорів від 21 червня 2016 року, від 26 грудня 2018 року, від 16 січня 2019 року, за якими відступалося право вимоги по ланцюжку від зворотного та ідентифікація боржника за останнім договором про відступлення права вимоги (16 січня 2019 року) вказують на передчасність висновків суду першої інстанції про відсутність реального переходу права вимоги до ТзОВ «Вердикт Капітал» щодо основного зобов`язання, за яким позичальник ОСОБА_1 отримала у банку кредит у сумі 105 525,44 грн. за кредитним договором від 23 квітня 2014 року №500936416, який не повернула. Під час розгляду справи судом першої інстанції не була беззаперечно встановлена відсутність реального переходу права вимоги до ТзОВ «Вердикт Капітал». Висновок суду першої інстанції стосовно того, що позивач не надав належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів переходу до нього права вимоги відносно боржника ОСОБА_1 та права вимоги від відповідача сплати суми боргу спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до витягу з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами (додаток №1 до договору прав вимоги від 16 січня 2019 року), було відступлено право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №500936416, із яких залишок за тілом кредиту 105 525,44 грн, залишок за процентами 7 073,60 грн., залишок з пені та штрафів 6 600 грн. (а.с.23).

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ст.376 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання, згідно з положеннями ст.625 ЦК України.

Згідно з умовами кредитного договору №500936416 сторони погодили щомісячну сплату процентів за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який виданий на 60 місяців до 24 квітня 2019 року (а.с.11). Матеріали справи не містять доказів зміни строку виконання основного зобов`язання та пред`явлення кредитором вимоги про дострокове повернення кредиту.

Відтак, у межах строку кредитування до 24 квітня 2019 року відповідачу належало, зокрема, повертати кредитору кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 24 числа кожного місяця.

Отже, припис абзацу 2 частини першої ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути здійснена лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Ураховуючи вищевикладене, після закінчення строку кредитування 24 квітня 2019 року позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року, від 04 липня 2018 року та від 31 жовтня 2018 року.

Отже, протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до частини другої ст.625 ЦК України.

Із аналізу наведених вище норм закону вбачається, що право на застосування до спірних правовідносин положень ст.625 ЦК України щодо стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних у кредитора виникає саме з моменту закінчення строку дії договірних правовідносин, тобто, у даному випадку з 25 квітня 2019 року.

При цьому, надані до позову ТзОВ «Вердикт Капітал» розрахунки суми стягнень інфляційних втрат та трьох процентів річних, здійснені за період з 18 червня 2017 року по 18 червня 2020 року, є помилковими.

Відтак, до стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» підлягає сума 3% річних за період із 25 квітня 2019 року по 18 червня 2020 року (420 днів) в сумі 3 642,80 грн (105 525,44 х 420 х 3% річних /100% /365).

Також, до стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» підлягають інфляційні втрати за період із 25 квітня 2019 року по 18 червня 2020 року в сумі 2 759,34 грн. [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]. Сукупний індекс інфляції: (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) = 1,02614859; (сума заборгованості 105 525,44 x 1,02614859 - 105 525,44 = 2 759,34 грн.).

Отже, з відповідача на користь позивача належить стягнути три процента річних у сумі 3 642,80 грн. та інфляційні втрати у сумі 2 759,34 грн за період із 25 квітня 2019 року по 18 червня 2020 року. У стягненні решти трьох процентів річних та інфляційних втрат слід відмовити (5 867,81 + 18 514,59 = 24 382,40 грн).

Щодо пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за період із 18 червня 2019 року по 18 червня 2020 року, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що таку розраховано виходячи з подвійної облікової НБУ.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За порушення строків виконання грошового зобов`язання, кредитор має право застосовувати фінансові санкції, зокрема нараховувати пеню у розмірі, встановленому в договорі.

Пеня - це неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на пеню не нараховуються. Сплата пені не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Облікова ставка Національного банку України - один з монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк України установлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів на відповідний період і є основною процентною ставкою, яка залежить від процесів, що відбуваються в макроекономічній, бюджетній сферах та на грошово-кредитному ринку.

За приписом ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки. Установлене ст.3 названого Закону обмеження розміру пені не стосується неустойки, встановленої іншими законодавчими актами.

Разом із тим, із преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" вбачається, що дія цього Закону не поширюється на відносини між фізичною та юридичною особами.

Відтак, вимоги про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язання задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на вимогах Закону.

Із урахуванням наведеного, апеляційний суд доходить висновку, що у стягненні подвійної облікової ставки НБУ в сумі 28 423,04 грн. слід відмовити з мотивів, викладених вище.

Статтею 137 ЦПК України визначено поняття витрат на правничу допомогу та порядок їх відшкодування, у відповідності до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивач просить стягнення з відповідача на свою корить суму витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надав наступні докази: договір від 21 грудня 2019 року №21-12/2019 про надання правничої допомоги, укладений між ТзОВ «Вердикт Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Вердикт Капітал» (а.с.64-67); платіжне доручення від 23 червня 2020 року №686 на суму 200 000 грн. (а.с.61); заявку на надання юридичної допомоги від 04 червня 2020 року №63 на суму 20 000 грн. (надані послуги: надання усної консультації 1 500 грн, надання усної консультації 1 500 грн, надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти 9 000 грн. (3 години), складення позовної заяви про стягнення боргу, підготовка та друк необхідних документів 8 000 грн. (4 години) (а.с.62); витяг з акта №6 про надання юридичної допомоги від 22 червня 2020 року на суму 20 000 грн. (список наданих послуг та витрачений час є аналогічним наведеному вище, а.с.63).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач не клопотала про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини другої ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких згідно з п.1 частини третьої ст.133 ЦПК України належать витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов у справі задовольняється частково на 10,81%, а тому на користь позивача стягується із відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 162 грн. та судовий збір у сумі 568,07 грн.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.367-368,374,376,381-382,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, 5-Б, ) 6 402 грн. 14 коп., із яких три проценти річних 3 642 грн. 80 коп. та інфляційні втрати 2 759 грн. 34 коп.; 2 162 грн. витрат на правову допомогу та 568 грн. 07 коп. судового збору.

У задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: