ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №501/137/20

Апеляційне провадження №22-ц/813/6479/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 03 лютого 2022 року, постановлену під головуванням судді Тюміна Ю.О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви про поворот виконання рішення суду та відзиву на заяву

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поворот виконання рішення, визначивши заінтересованими особами ОСОБА_2 та Чорноморський міський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Заява обґрунтована тим, що рішенням Іллічівського міського суду від 09 червня 2020 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто додаткові витрати на неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 22 915,50 грн.

Про наявність вказаного рішення суду він дізнався лише після того, як на підставі постанови державного виконавця, були заблоковані його банківські рахунки.

З метою розблокування банківських рахунків він змушений був сплатити на банківський рахунок Чорноморського міського відділу ДВС суму, яку визначив державний виконавець в рамках виконавчого провадження, а саме у розмірі 25 476,10 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 06 серпня 2021 року рішення суду першої інстанції змінено шляхом зміни суми додаткових витрат, які підлягають стягненню з нього з 22 915,50 грн. на 6 700,25 грн.

Посилаючись на викладене, просив суд допустити поворот виконання рішення суду від 09 червня 2020 року у справі 501/137/20 та стягнути з ОСОБА_2 на його користь кошти в сумі 16 215,25 грн. (22915,50-6700,25) а.с.1-3.

У відзиві на заяву про поворот виконання рішення суду ОСОБА_2 посилалась на те, що відповідно до ст.174 СК України право власності на майно, призначене для розвитку дитини є її власністю, вказані кошти належать дитині, оскільки вони витрачені виключно на неї - речі, одяг та продукти харчування для дитини, витрати на освіту та танці, якими вона займається. Відповідно до ст.177 СК України вона тільки управляла цими грошима.

Тому за аналогією закону (ч. 9 ст. 8 ЦПК України) про недопустимість повороту виконання у справах про стягнення аліментів (ч.2 ст.445 ЦПК України) не можна допустити поворот виконання додаткових витрат на дитину, адже ці кошті, а саме: аліменти і додаткові витрати належать дитині, яка не була навіть стороною в судовому процесі.

Зазначила, що ОСОБА_1 працює за межами України помічником капітану, отримує дохід в сумі 10 000 доларів США, але ухиляється від сплати аліментів, які сплачує на дитину в розмірі 3 000 грн.(а.с.25-30).

В судовому засіданні ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на те, що кошти були витрачені виключно на потреби дитини, є власністю дитини, а тому є аліментами, щодо яких не може бути здійснений поворот виконання рішення суду.

Зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 03 лютого 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 червня 2020 року у справі № 501/137/20, відмовлено (а.с.49).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким допустити поворот виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 червня 2020 року у справі №501/137/20.

В порядку повороту виконання рішення у справі №501/137/20 просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь:

-16 215,25 грн., які стягнуто за рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 09 червня 2020 року (виконавче провадження ВП №62545708), яке змінено постановою Одеського апеляційного суду від 06 серпня 2021 року;

-1811,88 грн. - сплачений виконавчий збір (виконавчі витрати);

-270,37 грн. -сплачена комісія за послуги банку, а всього 18 297,50грн.;

Також просив стягнути кошти в сумі 2 170 грн.- компенсацію понесених судових витрат на правничу допомогу адвоката, з урахуванням комісії за послуги банку та кошти в сумі 496,20 грн. - витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі апелянт наводить наступні доводи та зазначає, що:

-на оплату правничої допомоги адвоката з урахуванням комісії за послуги банку він витратив 2170 грн., що підтверджується: договором №11-08/21 від 11 серпня 2021 року, актом виконаних робіт від 16 серпня 2021 року, банківськими квитанціями №170 та №170/КЗ від 13 серпня 2021 року, які підлягають стягненню на його користь у відповідності до вимог ст. ст.137, 141 ЦПК України;

-постановою Одеського апеляційного суду від 06 серпня 2021року(справа №501/137/20), додатковими витратами на дитину є витрати не на загальну суму 22915,50 грн., які присудив суд першої інстанції, а лише витрати на суму 13400,50 грн., з яких він мав сплатити лише половину, тобто до 6700,25 грн.;

-витрати на суму 9515 грн. (22915,50-13400,50=9515), сплачені ним в рамках виконавчого провадження на підставі рішення суду першої інстанції, не є додатковими витратами взагалі, і ототожнення цих витрат з аліментами, як додаткових витрати на дитину є неможливо, так як ці грошові кошти не призначені для утримання дитини;

-суд першої інстанції,посилаючись на приписи ч.2 ст.445 ЦПК України, не звернув увагу на те, що вказана норма закону є спеціальної по відношенню до положень Глави 15 СК України «Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання»;

-додаткові витрати на дитину не є аліментами (коштами на утримання дитини);

-додаткові витрати на дитину - це витрати, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), і не пов`язані з аліментними зобов`язаннями;

-аліментні зобов`язання й зобов`язання по сплаті додаткових витрат - є двома самостійними інститутами, як існують самостійно, і один від одного не залежать(а.с.54-57).

У відзиві на апеляційну скаргуОСОБА_2 , посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів, просить скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Зазначила, що ОСОБА_1 за межами України, помічником капітану, отримує примірний дохід в сумі 10 000дол. США, ухиляється від сплати аліментів, які сплачує в розмірі 3000 грн., як особа яка не має постійного заробітку. При цьому він нещодавно купив автомобіль приблизно вартістю 20 000 доларів США. З початку війни ОСОБА_1 взагалі зник і не цікавиться долею доньки (а.с.75-81).

Учасники судового процесу про дату, час та місце судового засідання, призначеного на 01 листопада 2022 року повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавали, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвалу суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про поворот виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що недопущення повороту виконання рішення у справі про стягнення аліментів (ч.2 ст.445 ЦПК України) поширюється і на справу про стягнення додаткових витрат на дитину. Крім того, заявником не доведено ту обставину, що рішення суду про стягнення додаткових витрат було ухвалено на підставі підроблених документів або ґрунтувалось на завідомо неправдивих відомостях.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 09 червня 2020 року (справа № 501/137/20) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 22 915,50 грн.(а.с.9-10).

Згідно квитанції від 19 листопада 2020 року кошти в сумі 25 476,10 грн. перераховано ОСОБА_1 Чорноморського міського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), як додаткові витрати на дитину (а.с.7).

Постановою головного державного виконавця Чорноморського міського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 24 листопада 2020 року в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 перерахував на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на доньку ОСОБА_3 у розмірі 22915,50 грн., виконавче провадження було закінчено (а.с.8).

Постановою Одеського апеляційного суду від 06 серпня 2021року, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 червня 2020 року змінено, зменшено суму додаткових витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 , з 22 915,50 грн. на 6 700,25 грн.(а.с.11-13).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 зазначив, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна, оскільки правова підстава для набуття майна відпала.

Поворот виконання - це спосіб захисту прав боржника, який полягає у поверненні йому стягувачем всього одержаного за скасованим рішенням.

Поворот виконання можливий, у разі якщо: а) позивач одержав від відповідача в порядку виконання рішення майно або грошові кошти; б) виконане рішення скасовано судом чи змінено із задоволенням позовних вимог в меншому розмірі.

Особливості повороту виконання рішення суду в окремих категоріях цивільних справ визначено ст. 445 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.445 ЦПК України у разі скасування за нововиявленими чи виключними обставинами рішень у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, поворот виконання допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтоване на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

У справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Отже, за загальним правилом, поворот виконання рішень у справах про стягнення аліментів не допускається.

Тобто, виключенням з цього правила становлять випадки, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Процесуальним законодавством визначено необхідність встановлення обов`язкових умов, за яких можливо допустити поворот виконання рішення про стягнення аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою головного державного виконавця Чорноморського міського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 24 листопада 2020 року в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 перерахував на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на доньку ОСОБА_3 у розмірі 22 915,50 грн., виконавче провадження було закінчено (а.с.8).

У справі, що переглядається, відповідачка отримала додаткові витрати за рішенням суду на неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 22 915,50 грн.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у ст.180 СК України, за змістом якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, ст.180 СК України у Главі 15 «Обов`язок батьків утримувати дитину та його виконання» СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Визначення «аліменти» міститься в ч.3 ст.181 СК України, як кошти на утримання дитини.

Відповідно до ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових «витратах на дитину», що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Таким чином, Глава 15 «Обов`язок батьків утримувати дитину та його виконання» СК України одночасно з коштами на утримання дитини (аліменти) визначає обов`язок батьків сплачувати кошти на додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Ці два інститути, хоча і можуть існувати самостійно і незалежно один від одного (наприклад стягнення додаткових витрат з того, до кого не була подана вимога про стягнення аліментів), однак їх об`єднують такі спільні риси як: суб`єкти - батьки по відношенню до своїх дітей; предмет - зобов`язання з утримання; нормативне регулювання - Глава 15 «Обов`язок батьків утримувати дитину та його виконання»; і, насамперед, мета - забезпечити утримання батьками дитини до досягнення нею повноліття.

Різниця полягає лише в тому, що аліменти призначені - забезпечити гармонійний розвиток дитини, а додаткові витрати - забезпечити гармонійний розвиток дитини, обумовлений особливими обставинами.

Додаткові витрати на дитину, як і аліменти, це - грошові кошти, які призначені на утримання дитини, тому у випадку допущення повороту виконання рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину негативний наслідок для дитини буде таким самим, як і у випадку, якщо допустити поворот виконання рішення про стягнення аліментів.

Як убачається з матеріалів справи, предметом розгляду в даній справі є поворот виконання стягнутих додаткових витрат на дитину, тому поворот виконання рішення у вказаній справі має здійснюватися з урахуванням особливостей, встановлених положенням ч.2 ст.445 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку керуючись, передусім, інтересами дитини, що недопущення повороту виконання рішення у справі про стягнення аліментів (ч.2 ст.445 ЦПК України) поширюється і на справу про стягнення додаткових витрат на дитину, у зв`язку з чим заява про поворот виконання рішення суду не може бути задоволена.

Доводи апелянта про те, що додаткові витрати на дитину - це витрати, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), і не пов`язані з аліментними зобов`язаннями до уваги не приймаються, оскільки додаткові витрати є додатковими зобов`язаннями по утриманню дитини, які визначені Глава 15 СК України «Обов`язок батьків утримувати дитину», де зазначені аліментні зобов`язання батьків щодо утримання дітей до їх повноліття, до яких відносяться і додаткові витрати на дитину.

Отже, чинне законодавство гарантує право дитини на достатній життєвий рівень та визначає обов`язок батьків забезпечити дитині гідні умови життя, в тому числі фінансово. При цьому, законодавець не обмежує обов`язок батьків утримувати дитину лише сплатою аліментів, а й зобов`язує брати участь в додаткових витратах на дитину.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про те, що вимоги ч.2 ст.445 ЦПК України поширюються на стягнути рішення суду додаткові витрати на неповнолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 22915,50 грн.

При цьому суду не надано доказів на підтвердження тих обставин, що рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину було ухвалено на підставі підроблених документів або ґрунтувалось на завідомо неправдивих відомостях.

Доводи апелянта, що аліментні зобов`язання й зобов`язання по сплаті додаткових витрат - є двома самостійними інститутами, як існують самостійно, і один від одного не залежать є правильними, але одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (ст.185 СК України), яка зазначає, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Таким чином, нормами СК України жодним чином не передбачено повернення додаткових витрат, сплачених на утримання дитини і витрачених за цільовим призначенням.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, тому мають бути відхилені.

Враховуючи викладене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 03 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2022 року.

Головуючий

Судді: