КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/5400/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9356/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Волошина В.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн. за протиправну бездіяльність по організації роботи, пов`язаної із завершенням будівництва житлового комплексу, а саме будинку АДРЕСА_1 та житлового комплексу, а саме будинку АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 1-6).

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 19 липня 2016 року між нею та ТОВ «СБ ЛТД» було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири та договір про забезпечення виконання зобов`язань № ПМ/3С-К67 від 19 липня 2016 року. Відповідно до зазначених договорів ТОВ «СБ ЛТД» зобов`язувалося не пізніше 30 червня 2017 року передати у її власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, кадастровий номер земельної ділянки :82:412:0040, право на спорудження якого виникло у ТОВ «СБ ЛТД» на підставі договору № 18/10/13 про часткову участь у будівництві та передачу функцій замовника та забудовника від 10 жовтня 2013 року, укладеного між ТОВ «Техенерго» та ТОВ «СБ ЛТД», у тому числі функцій за договором оренди зазначеної земельної ділянки на 15 років, який укладений 15 листопада 2007 року між ТОВ «Техенерго» та зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради у книзі записів державного реєстру договорів № 79-6-00558 від 16 листопада 2007р., а позивач зобов`язалася сплатити його вартість. З 27 грудня 2016 року на підставі додаткової угоди № 4 до договору № 18/10/13, функції замовника були передані ТОВ «Укрміськбудхолдинг».

Позивач вказувала, що за вказаним договором виконала своє зобов`язання по сплаті коштів, однак ТОВ «СБ ЛТД» не виконало своє зобов`язання про передачу їй у власність квартири, вказаний будинок до теперішнього часу не введений в експлуатацію, а будівництво будинку зупинено.

Зазначала, що відповідач зобов`язаний в межах наданих йому законодавством повноважень здійснювати контроль за дотримання договірних зобов`язань забудовником та вчиняти реальні дії з приводу організації добудови вказаного об`єкту та забезпечення прав та законних інтересів інвесторів житлового комплексу. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року в справі № 640/17011/19 вказану бездіяльність відповідача визнано протиправною та зобов`язано вчинити дії.

Позивач зазначала, що тривалий час відповідач не виконує судове рішення, продовжує свою протиправну бездіяльність, внаслідок чого вона вже більше трьох років не може отримати у власність і розпоряджатися власною квартирою. Вказана бездіяльність відповідача призводить до порушення права власності на об`єкт нерухомості, тому їй було завдано моральної шкоди, яка полягає у тривалих стражданнях, оскільки позивачка та її сім`я проживають на території АРК Крим, що позбавляє їх можливості переїхати жити до Києва, крім того, протиправна бездіяльність відповідача негативно вплинула на здоров`я позивача (т. 1 а.с. 1-6).

У відзиві на позовну заяву представник Київської міської державної адміністрації Солдатченко Л.М. просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. На обґрунтування відзиву на позовну заяву зазначала, що пунктом 3 порядку денного від 07 грудня 2020 року наради Міжвідомчої робочої групи внесено на розгляд питання добудови об`єктів незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 , та 26 листопада 2020 року було проведено виїзну нараду на АДРЕСА_1 , зокрема, за участю представників Київської міської державної адміністрації. Відповідно до протоколу від 10 грудня 2020 року № 43 Київської міської державної адміністрації на нараді було розглянуто питання щодо вирішення добудови ЖК «Деміївський квартал» по АДРЕСА_1 на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 640/17011/19. З урахуванням проведеної роботи, пов`язаної із завершенням будівництва житлового комплексу, Київська міська державна адміністрація виключно в межах повноважень, визначених чинним законодавством, організовувала роботу по завершенню будівництва вказаного об`єкту.

Вказувала, що існують обставини, які суттєво ускладнюють добудову зазначеного об`єкту незавершеного будівництва, а саме: ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2017 року у справі № 757/58969/17-к в рамках відкритого кримінального провадження накладено арешт на незавершене та завершене самовільне будівництво по АДРЕСА_1 з забороною розпоряджатися, користуватися та проводити будь-які будівельні роботи, направлені на створення звершеного об`єкта будівництва. Крім того, ухвалами слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 січня 2019 року у справі № 757/1175/19-к та від 05 листопада 2019 року у справі № 757/58771/19 об`єкти незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 передано до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, та на них накладено арешт і заборонено розпоряджатися та користуватися самочинно збудованим нерухомим майном.

Також зазначала, що Департаментом будівництва та житлового забезпечення ВО КМР (КМДА) направлено лист від 09 грудня 2020 року № 056/934-14437 до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів з проханням надати пропозиції щодо виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року.

Тобто відповідач вчиняв всі можливі заходи, що направлені на організацію роботи, пов`язаної з завершенням будівництва житлового комплексу по АДРЕСА_1 .

Вказувала, що нормами законодавства не визначено обов`язку та повноважень місцевих державних адміністрацій добудувати об`єкти незавершеного будівництва за кошти місцевого бюджету, а передбачено обов`язок місцевих державних адміністрацій вчиняти дії щодо організації роботи, пов`язаної із завершенням будівництва багатоквартирних житлових будинків, що супроводжувалися із залученням коштів фізичних осіб, у разі неспроможності забудовників продовжувати таке будівництво. Крім того, Київська міська державна адміністрація не була стороною у доданих до позовної заяви договорах та не брала на себе ніяких зобов`язань перед позивачем, а відтак, не повинна відповідати за не отриману квартиру.

Вважає, що позивачем не обґрунтовано, якими діями чи бездіяльністю відповідач завдав моральної шкоди, не надано жодних доказів на підтвердження вказаної заподіяної шкоди та не наведено, з яких міркувань виходила ОСОБА_1 , визначаючи моральну шкоду у розмірі 300 000,00 грн., та якими доказами це підтверджується (т. 1 а.с. 63-71).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про стягнення моральної шкоди - задоволено частково. Стягнуто з виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн. Стягнуто з виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. В решті позову відмовлено (т. 1 а.с. 139-144).

Не погодившись з рішенням суду, 15 липня 2022 року представник виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Хрущ А.П. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн. та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в цій частині (т. 1 а.с. 219-237).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та ухваленим з неповним з`ясуванням обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказувала, що помилковим є висновок районного суду про те, що відповідачу відомо, що забудовник та замовник будівництва не спроможні добудувати ЖК «Деміївський квартал» і ввести його в експлуатацію, а тому відповідачу потрібно вчиняти реальні дії з приводу організації добудови вказаного об`єкту та забезпечити права та законні інтереси ОСОБА_1 відповідно до умов попереднього договору купівлі-продажу квартири від 19 липня 2016 року, як інвестора зазначеного житлового комплекту. Посилалась на те, що Київська міська рада (Київської міської державної адміністрації) не була стороною у доданих до позовної заяви договорах та не брала на себе ніяких зобов`язань перед ОСОБА_1 , а відтак, не повинна відповідати перед позивачем за не отриману квартиру.

Зазначала, що судом першої інстанції не було враховано наданий відповідачем алгоритм дій щодо побудови житлових комплексів, натомість суд дійшов помилкового висновку, що відповідач на підтвердження виконання рішення суду надав лише документи щодо листування з відповідними контролюючими органами, проведення нарад, зустрічей, засідань. Тобто, висновки суду про те, що відповідач не визначив конкретний план дій щодо виконання покладених на відповідача судовим рішенням обов`язків щодо організації добудови житлового комплексу за адресою АДРЕСА_1 , не відповідають дійсності.

Вказувала, що Київська міська рада (Київської міської державної адміністрації) на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року вчинила всі необхідні дії, зокрема розробила певний порядок та алгоритм дій, що спрямовані на вирішення проблемних питань для подолання кризової ситуації щодо даного об`єкту будівництва, однак, судом не було прийнято до уваги та не надано правової оцінки вказаним діям (т. 1 а.с. 219-237).

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити.

Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази (т. 2 а.с.12-19).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 липня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ СБ ЛТД» було укладено попередній договір договору купівлі-продажу, відповідно до якого ТОВ «СБ ЛТД» зобов`язувалося передати у власність ОСОБА_1 окрему квартиру АДРЕСА_2, кадастровий номер земельної ділянки :82:412:0040. Право на спорудження даного об`єкту виникло у ТОВ «СБ ЛТД» на підставі договору № 18/10/13 про часткову участь у будівництві та передачу функцій замовника та забудовника від 10 жовтня 2013 року, укладеного між ТОВ «Техенерго» та ТОВ «СБ ЛТД», у тому числі функцій за договором оренди зазначеної земельної ділянки на 15 років, який укладений 15 листопада 2007 року між ТОВ «Техенерго» та зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів відповідача у книзі записів державного реєстру договорів № 79-6-00558 від 16 листопада 2007 року, а позивач зобов`язалася сплатити його вартість (т. 1 а.с. 7-9).

Також, 19 липня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «СБ ЛТД» було укладено договір про забезпечення виконання зобов`язань № ПМ/3С-К67, у якому визначено порядок оплати за договором (т. 1 а.с. 11-14).

03 липня 2018 року було укладено договір про заміну сторони у попередньому договорі купівлі-продажу квартири, посвідченому 19 липня 2016 року, в якому ТОВ «СБ ЛТД» було замінено на ТОВ «Укрміськбуд холдинг» (т. 1 а.с. 10).

Згідно з наданими платіжними дорученнями ОСОБА_1 було сплачено 736 164,00 грн. (97 % вартості квартири) за договором про забезпечення виконання зобов`язань № ПМ/3С-К67 від 19 липня 2016 року (т. 1 а.с. 16).

Судом встановлено, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 не введено в експлуатацію, а доказів на спростування вказаної обставини до суду надано не було.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року в справі № 640/17011/19, яка набрала законної сили, визнано протиправною бездіяльність Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по організації роботи, пов`язаної із завершенням будівництва житлового комплексу, а саме будинку АДРЕСА_3 . Зобов`язано Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) організувати роботу, пов`язану із завершенням будівництва житлового комплексу, а саме будинку АДРЕСА_3 у зв`язку з неспроможністю забудовника продовжувати будівництво, без додаткового залучення коштів фізичних осіб, які вже виконали фінансові зобов`язання перед замовником будівництва та отримали квартири по акту прийому-передачі (т. 1 а.с.18-27).

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, позивач вказувала, що вона та її сім`я проживають на території АРК Крим, не можуть переїхати жити до Києва, оскільки будинок, в якому позивач придбала квартиру, не добудовано. Бездіяльністю відповідача, який відповідно до Закону (підпункт 11 пункту «а» частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні») має вжити проте не вживає певних дій, їй завдано моральних страждань, у зв`язку з чим погіршився стан її здоров`я.

Встановлено, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року в справі № 640/17011/19, яка набрала законної сили, визнано протиправною бездіяльність Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по організації роботи, пов`язаної із завершенням будівництва житлового комплексу, а саме будинку АДРЕСА_3 . Зобов`язано Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) організувати роботу, пов`язану із завершенням будівництва житлового комплексу, а саме будинку АДРЕСА_3 у зв`язку з неспроможністю забудовника продовжувати будівництво, без додаткового залучення коштів фізичних осіб, які вже виконали фінансові зобов`язання перед замовником будівництва та отримали квартири по акту прийому-передачі (т. 1 а.с.18-27).

У вказаній постанові зазначено: «В даному випадку в межах спірних правовідносин мова йде саме про будівництво об`єкта - ЖК «Деміївський квартал» із залученням коштів фізичних осіб у таке будівництво, а отже відповідач був зобов`язаний в межах наданих йому законами та Конституцією України повноважень здійснювати контроль за дотриманням договірних зобов`язань забудовниками - ТОВ «СБ ЛТД» та ТОВ «Укрміськбудхолдинг», за будівництвом та прийняттям в експлуатацію цього об`єкта будівництва і, оскільки у ході судового розгляду було підтверджено неспроможність забудовника продовжувати таке будівництво, організувати роботу, пов`язану із завершенням вказаного будівництва.

Втім, у розглядуваному випадку КМДА обмежилась лише листуванням з відповідними контролюючими органами, в тому числі й позивачем, проведенням нарад, засідань, зустрічей, які, втім, не були ефективними і не призвели до реальних і юридично значимих наслідків, жодним чином не вирішили ситуацію із завершенням будівництва.

Не змінилась ситуація й після звернення позивача до КМДА з вимогою організувати роботу, пов`язану із завершенням будівництва вищеназваного житлового комплексу (багатоквартирного будинку).

На переконання суду, організація роботи, пов`язана із завершенням будівництва включає у себе розроблення планів, порядків та алгоритмів, встановлення обмежень та приписів, що спрямовані на вирішення проблемних питань та подолання кризової ситуації щодо даного об`єкта будівництва.

Відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження вчинення останнім конкретних дій, спрямованих на вирішення порушеного позивачами питання.

Колегія суддів зазначає, що бездіяльність відповідача виникла внаслідок ігнорування визначених чинним законодавством власних повноважень міської ради.

Більш того, у відповідь на звернення позивачів, відповідач повідомив позивача про відсутність механізму практичної реалізації законодавчо визначених норм у частині здійснення КМДА контролю за діяльністю приватних забудовників, а також про те, що чинна законодавча база не забезпечує повною мірою можливостей подолання негативних явищ у будівельній галузі.

З урахуванням наведених вище обставин колегія суддів дійшла висновку про протиправність бездіяльності відповідача, яка полягає в утриманні від реалізації повноважень, спрямованих на організацію роботи, пов`язаної із завершенням будівництва житлового комплексу ЖК «Деміївський квартал»».

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, встановлені у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року в справі № 640/17011/19 обставини щодо організації відповідачем роботи, пов`язаної із завершенням будівництва житлового комплексу, а саме будинку АДРЕСА_1 та житлового комплексу, а саме будинку АДРЕСА_1, не підлягають доказуванню у цій справі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів відхилила доводи апелянта, що судом першої інстанції не було враховано наданий відповідачем алгоритм дій щодо добудови житлових комплексів, оскільки таким доводам вже було надано оцінку у справі № 640/17011/19.

Відповідач зазначав, що на виконання вказаної постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року в справі № 640/17011/19, Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу КМР (КМДА) направив лист від 24 листопада 2020 р. № 056/834-В-3322/2 до Міністерства розвитку громад та територій України щодо внесення на найближче засідання Міжвідомчої робочої групи питання завершення будівництва житлового комплекту на АДРЕСА_1 .

26 листопада 2020р. в рамках роботи Міжвідомчої робочої групи під головуванням заступника Міністра внутрішніх справ Геращенка А.Ю. було проведено виїзну нараду на АДРЕСА_1 , зокрема за участю представників Київської міської державної адміністрації.

На виконання листа Департаменту будівництва та житлового забезпечення Виконавчого органу КМР (КМДА) від 24 листопада 2020р. № 056/834-В-3322/2, до Порядку денного 07 грудня 2020р. наради Міжвідомчої робочої групи було внесено на розгляд питання добудови об`єктів незавершеного будівництва на АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу від 10 грудня 2020р. № 43 КМДА на нараді було розглянуто питання щодо вирішення добудови житлового комплексу «Деміївський квартал» на АДРЕСА_1 та вирішено: звернутися до ініціативної групи мешканців житлових будинків на АДРЕСА_1 з проханням надати реєстри інвесторів житлових комплексів «Олімпійське містечко» та «Панорамне містечко»; взяти до уваги інформацію представників інвесторів щодо самовільного заселення третьої секції, у зв`язку із цим виникає гостра потреба у збільшенні потужності електропостачання житлових комплексів; Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА), Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу КМР (КМДА) та юридичному управлінню опрацювати питання щодо умов реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва на АДРЕСА_1 .

Апеляційний суд погодився з висновком районного суду, що відповідач обмежується лише листуванням з відповідними органами та проводить засідання, наради, в тому числі з інвесторами, проте такі дії не є дієвими і ефективними, не доведено відповідачем і наявності позитивного результату від вчинення таких дій, і як наслідок, станом на день ухвалення рішення, будинок на АДРЕСА_1 , де знаходиться квартира позивачки, не введений в експлуатацію, тобто на даний час будь-які реальні заходи щодо виконання постанови адміністративного суду відповідачем вжиті не були.

При цьому, стороною відповідача не надано жодних доказів того, що зазначені ним дії призвели до будь-якого конкретного результату в будівництві або хоча б був визначений і затверджений конкретний план дій щодо виконання покладених на відповідача судовим рішенням обов`язків, щодо житлового комплексу на АДРЕСА_1 .

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04), у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява N 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява N 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

У пункті 71 вказаного рішення ЄСПЛ зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74).

Беручи до уваги наведені вище положення законодавства, практику ЄСПЛ, суд дійшов висновку про те, що в Україні, як у правовій державі, де на конституційному рівні визнається і діє принцип верховенства права, не може бути неврегульованих правом суспільних відносин, а органи виконавчої влади, в тому числі місцеві, повинні вчасно, в належний і якомога послідовніший спосіб здійснювати свої повноваження на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, мають працювати над досягненням конкретних, вимірюваних цілей, тобто ефективно.

В той же час, встановлені законом повноваження не повинні сприйматись абстрактно, мати суто формальний, декларативний характер, а суб`єкти владних повноважень не можуть відмовлятись від виконання тих чи інших юридично значимих і обов`язкових до виконання дій лише тому, що вони не підкріплені чітко зафіксованою у законодавстві правовою процедурою їх реалізації.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 липня 2020 року у справі № 826/14682/16.

Тому, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що внаслідок бездіяльності відповідача, факт якої встановлений набравшим законної сили рішенням суду в адміністративній справі, відповідачем завдано позивачці моральну шкоду, яка виразилась у душевних переживаннях позивачки, яка мала справедливі сподівання очікувати від органу місцевої влади дієвих та в належний і якомога послідовніший спосіб вжиття вчасних заходів, визначених вищевказаним Законом та судовим рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року в справі № 640/17011/19.

Необхідність звернення до відповідача та суду за захистом порушеного права примушували позивачку порушити звичайний порядок організації свого життя та докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав, як власника вкладених в об`єкт інвестування грошей і відновлення попереднього стану, тому колегія суддів вбачає наявність причинного зв`язку між винними діями відповідача і наслідками про які зазначала позивач.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції вірно виходив з положень ст. 23, 1167 ЦК України, при цьому урахував характер і обсяг страждань, яких зазнала позивач та інші обставини, що відповідає роз`ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди». Позивачка ОСОБА_1 не оскаржувала рішення районного суду в частині визначення розміру грошової компенсації спричиненої моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що Київській міській державній адміністрації належать повноваження лише щодо організації роботи, пов`язаної із завершенням будівництва багатоквартирних житлових будинків, що споруджувалися із залученням коштів фізичних осіб, у разі неспроможності забудовників продовжувати таке будівництво, а не повноваження по завершенню будівництва або фінансуванню будівництва за кошти місцевого бюджету, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачу завдана шкода саме бездіяльністю відповідача. При цьому протиправна бездіяльність встановлена судовим рішенням.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені відповідачем судові витрати не підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 04 листопада 2022 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова