Справа №487/4082/21
Провадження №2/487/442/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2022 Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кузьменко В.В.,

із секретарем судових засідань - Рафальської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, яким просила: визнати протиправним та скасувати наказ директора Департаменту праці та соціального захисту населення Василенко С.М. № 57-о/с від 05.05.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу з питань інспекції праці управління праці Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради; поновити ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній посаді, яку вона займала станом на 05.05.2021; стягнути з Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона працювала на посаді головного спеціаліста відділу з питань інспекції праці управління праці Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради з 16 серпня 2018 року. 22 лютого 2021 року її попередили про звільнення з роботи відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки посаду, яку вона займала скорочено. Наказом № 57-о/с від 05 травня 2021 року вона була звільнена з вказаної посади у зв`язку із скороченням штату, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає, звільнення не законним. Зазначає, що з наданих на запит адвоката відомостей та документів, штатний розпис був змінений 01.03.2021 та затверджений міським головою О. Сєнкевичем. На її зауваження безпосередньому керівнику, їй повідомили, що вона була виведена поза штат до моменту звільнення. Проте, з нею ніхто не укладав договору про працю як з позаштатним працівником. На офіційному веб-порталі відповідача, вона дізналася про оголошення конкурсу на заміщення вакантних посад завідувача сектору з питань публічних закупівель та внутрішнього контролю та головного спеціаліста вказаного сектору. Роботодавцем їй не було запропоновано іншої посади, хоча як вбачається з оголошеного конкурсу, вакантні місця були. Крім того, вона має переважне право на залишення на роботі, як працівник з більш високою продуктивністю праці та кваліфікацією. Враховуючи моральні страждання та стрес, які вона зазнала внаслідок прийняття щодо неї неправомірного рішення щодо звільнення, що виражається у погіршенні її морального становища та здоров`я, у вимушеності шукати роботу через центр зайнятості, просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 50 000,00 грн.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що ОСОБА_1 дійсно працювала на посаді головного спеціаліста відділу з питань інспекції праці управління праці департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради. За дорученням міського голови О. Сєнкевича «Про оптимізацію структури» із внутрішньої структури управління праці департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради (далі Департамент) від 27.01.2021 № 15/02.02.05-10 виключено відділ з питань інспекції праці (шляхом зменшення штатної чисельності департаменту на 6 одиниць) та включено до внутрішньої структури департаменту внутрішнього фінансового контролю, нагляду та протидії корупції Миколаївської міської ради відділ з питань інспекції праці. 05 лютого 2021 року за вих. № 271/09.01-3 адміністрацією департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради надіслано подання до профспілкового комітету первинної профспілкової організації департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, що у зв`язку із виключенням з внутрішньої структури управління праці департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради відділу з питань інспекції праці у кількості 6 штатних одиниць та неможливістю переведення на іншу роботу, про надання згоди на розірвання трудового договору за п. 1 ст. 40 КЗпП України з працівниками вказаного відділу, у тому числі з головним спеціалістом відділу з питань інспекції праці управління праці Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Дубровіною Т.В. 22 лютого 2021 року ОСОБА_1 вручено відповідне повідомлення, в якому зазначено, що буде запропоновано посаду за умови наявності вакантних посад та переважного права залишення на роботі відповідно до її освіти та кваліфікації, з чим вона погодилася про що свідчить її підпис. Відповідно до чинного законодавства ОСОБА_1 мало бути звільнено 22.04.2021, проте, остання перебувала на лікарняному до 30.04.2021. 05 травня 2021 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади. У зв`язку з утворенням сектору з питань публічних закупівель та внутрішнього контролю Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради виникло дві вакансії: завідувач сектору з питань публічних закупівель та внутрішнього контролю та головного спеціаліста цього ж сектору. Однією з вимог кандидатів було досвіт роботи у сфері закупівель не менше двох років. Запропонувати ОСОБА_1 переведення на новоутворені вищезазначені посади не було законних підстав, оскільки вона не має відповідної кваліфікації та не відповідає вимогам Посадової інструкції новоутворених посад. ОСОБА_1 не обґрунтувала наявність безпосереднього причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями департаменту, відповідно до яких заподіяно шкоду, не надала належних та достатніх доказів заподіяння відповідачем її моральної шкоди. Позивачкою не надано до суду жодного доказу на підтвердження факту існування у неї емоцій, які досягли саме рівня страждання та приниження.

Від представника позивачки надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просить задовольнити позов в повному обсязі. Вказує, що відповідач посилається на загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, які були сформовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17.Відповідач посилається на посадові інструкції завідувача та головного спеціаліста сектору з питань публічних закупівель та внутрішнього контролю департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради , а саме на те, що крім інших вимог, кандидати на вказані посади повинні мати повну вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем не нижче ступеня магістра, мати досвід роботи у сфері закупівель не менше 2 років. Проте, позивачка має повну вищу освіту за спеціальністю «облік та аудит» за освітньою кваліфікацією «Спеціаліст», який наразі прирівнюється до магістра. Крім того, позивачці відомо про те, що на посаду головного спеціаліста вказаного новоутвореного сектору призначено особу, яка не має досвіду роботи у сфері закупівель, ні відповідної освітньої кваліфікації.

Ухвалою суду від 30.09.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 16.11.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила задовольнити.

Відповідач до судового засідання не з`явився, про день розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позов визнає, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді головного спеціаліста відділу з питань інспекції праці управління праці Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради з 16 серпня 2018 року.

Відповідно до розпорядження Миколаївського міського голови від 01.02.2021 № 17р «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 27.02.2017 № 45 «Про затвердження штатної чисельності виконавчих органів Миколаївської міської ради» та згідно п. 2 доручення Миколаївського міського голови від 27.01.2017 № 15/02.02.05-10 «Про оптимізацію структури», виключено відділ з питань інспекції праці (шляхом зменшення штатної чисельності департаменту на 6 одиниць) та включено до внутрішньої структури департаменту внутрішнього фінансового контролю, нагляду та протидії корупції Миколаївської міської ради відділ з питань інспекції праці.

Представник відповідача зазначає, що 03.02.2021 за вих. № 250/09.01-3 адміністраціє Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради надіслано листа повідомлення до профспілкового комітету первинної профспілкової організації Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про те, що згідно розпорядження Миколаївського міського голови вилучається зі штатної чисельності департаменту 6 штатних одиниць.

05 лютого 2021 року за вих. № 271/09.01-3 адміністрацією департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради надіслано подання до профспілкового комітету первинної профспілкової організації департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, що у зв`язку із виключенням з внутрішньої структури управління праці департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради відділу з питань інспекції праці у кількості 6 штатних одиниць та неможливістю переведення на іншу роботу, про надання згоди на розірвання трудового договору за п. 1 ст. 40 КЗпП України з працівниками вказаного відділу, у тому числі з головним спеціалістом відділу з питань інспекції праці управління праці Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Дубровіною Т.В.

На засідання профкому Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради розглянуто подання адміністрації департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради та надано згоду на розірвання трудового договору у зв`язку з скороченням штату на 6 одиниць відповідно до п. 1 ст. 40 КЗПП України, про що свідчить протокол засідання профкому департаменту від 17.02.2021 № 2.

Наказом директора департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради від 17.02.2021 № 10-ОД «Про зміни у штатному розписі» доручено виключити із внутрішньої структури управління праці департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради з питань інспекції праці у кількості 6 штатних одиниць, ознайомити про це працівників зазначеного відділу та попередити їх про наступне звільнення.

22 лютого 2021 року ОСОБА_1 була ознайомлена з повідомленням, в якому зазначено, що на протязі 2-х місяців їй буде запропоновано посаду за умови наявності вакантних посад та переважного права залишення на роботі відповідно до освіти та кваліфікації, та погодилася на вказані умови.

Відповідно до довідки комунального комерційного підприємства Миколаївської міської ради від 05.04.2021 за вих. № 8/166, ОСОБА_1 звільнена від роботи з 05.04.2021 по 23.04.2021.

Згідно довідки КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6» від 24.04.2021 за вих. № 8/332 ОСОБА_1 перебувала на лікарняному з 24.04.2021 по 30.04.2021.

З 01-04 травня 2021 року, відповідно до ч. 3 ст. 67 та ст.. 73 КЗпП України є святкові та вихідні дні.

05 травня 2021 року ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста відділу з питань інспекції праці управління праці Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з скороченням штату.

В силу вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У справах про поновлення на роботі обов`язок доказування законності звільнення, в тому числі дотримання процедури звільнення, покладено на роботодавця.

Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення або чисельності працівників), але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Стаття 43 Конституції України у відповідності до ст.23 Загальної декларації прав людини проголошує право кожного на працю. Основним законом, який закріпляє право на працю та шляхи його реалізації є Кодекс законів про працю України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані працівником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Вказаною нормою закону фактично встановлено, що розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією (Лист Мінпраці №114/06/187-11).

Частиною 2 ст.40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 49-2 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється, працював.

Обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору. Відповідно до ч.3 ст.49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

На офіційному сайті Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради у вкладці «Ваканції» та у газеті «Вечерний Николаев» від 13.04.2021, опубліковано оголошення на заміщення вакантних посад завідувача сектору з питань публічних закупівель та внутрішнього контролю та головного спеціаліста вказаного сектору.

У зв`язку з утворенням сектору з питань публічних закупівель та внутрішнього контролю Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради виникло дві вакансії: завідувач сектору з питань публічних закупівель та внутрішнього контролю та головного спеціаліста цього ж сектору. Однією з вимог кандидатів було, зокрема, наявність повної вищої освіти відповідного професійного спрямування (юридичну або економічну), за освітньо-кваліфікаційним рівнем не нижче ступеня магістра, спеціаліста; має досвіт роботи у сфері закупівель не менше двох років (п.1.4 Посадової інструкції про сектор з питань публічних закупівель та внутрішнього контролю Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, затвердженої розпорядженням Миколаївського міського голови від 11.03.2021 № 60).

Як вбачається з диплому спеціаліста серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 закінчила у 2008 році Миколаївський державний аграрний університет і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Облік і аудит» та здобула кваліфікацію спеціаліста з обліку і аудиту.

Позивачка зазначає, що роботодавцем їй не було запропоновано іншої посади, хоча як вбачається з оголошеного конкурсу, вакантні місця були.

Разом з тим, відповідачем до суду не надано доказів, що ОСОБА_1 були запропоновані вказані вакантні посади, розписка про ознайомлення позивача з цими посадами відсутня. Об`єктивних доказів неможливості (за освітою, фахом або досвідом роботи) запропонувати вказані посади позивачу або відмови останньої від запропонованих посад відповідач до суду не надав, не встановлено таких обставин і в судовому засіданні.

Отже, відповідач, як роботодавець, не виконав свої зобов`язання, передбачені ч. 2 ст. 40 та ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, щодо працевлаштування працівника, у тому числі не запропонував всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам (професії чи спеціальності позивача, іншу роботу), які існували, незалежно від того, в якому структурному підрозділі позивач, який вивільнювалася, працювала.

Відтак, позовні вимоги позивача про визнання незаконним і скасування наказу директора Департаменту праці та соціального захисту населення Василенко С.М. № 57-о/с від 05.05.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу з питань інспекції праці управління праці Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, підлягають задоволенню.

За змістом ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, ч. 1 ст. 235 КЗпП України визначено, що працівник підлягає поновленню саме на попередній роботі.

У даній справі встановлено, що наказом директора Департаменту праці та соціального захисту населення Василенко С.М. № 57-о/с від 05.05.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу з питань інспекції праці управління праці Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради.

Отже, саме на посаді головного спеціаліста відділу з питань інспекції праці управління праці Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, з якої була незаконно звільнена, підлягає поновленню ОСОБА_1 .

З цих же підстав, не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про поновлення її на рівнозначній посаді, яку вона займала станом на 05.05.2021, за її згодою, як такі що є необґрунтованими.

Щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року за № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Пунктом 5 цього Порядку передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п. 8 Порядку).

Згідно довідки про доходи з Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради від 07.05.2021 за вих. № 849/09.01-3, ОСОБА_1 займала посаду головного спеціаліста відділу з питань інспекції праці та її заробітна плата за період з січня 2021 року по квітень 2021 року становить 101092,93 грн. За останні 2 місяці роботи, що передували звільненню позивача, становить 34913,61 грн. за березень і 16158,00 грн. за лютий, оскільки в квітні позивачка перебувала на лікарняному (без включення сум відрахування на податки).

Таким чином середня заробітна плата за два відпрацьовані місяці перед звільненням становить 1215 грн. 99 коп. (середньоденна заробітна плата) = (16158,00 грн. + 34913,61 грн.): 42 роб. дні).

З моменту звільнення, 05 травня 2021 року і по день винесення рішення судом, вимушений прогул складає 358 робочі дні.

Отже середній заробіток за весь час вимушеного прогулу становить 113063,56 грн., тобто 315,82 (середньоденна заробітна плата) * 358 (кількість робочих днів затримки на час ухвалення рішення).

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 113063,56 грн.

Згідно ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Таким чином, вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.2371 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч.1 статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Незаконним звільненням позивача з роботи порушено його право на працю, що призвело до моральних страждань, а тому для відшкодування заподіяної моральної шкоди з урахуванням вимоги розумності і справедливості з відповідача підлягає стягненню 3000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то враховуючи принципи розумності та справедливості, суд вважає що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 3000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи, що позивач при зверненні до суду у липні 2021 року була звільнена від сплати судового збору за позовними вимогами про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 200, 206, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ директора Департаменту праці та соціального захисту населення Василенко С.М. № 57-о/с від 05.05.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу з питань інспекції праці управління праці Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу з питань інспекції праці управління праці Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради з 05 травня 2021 року.

Стягнути з Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 травня 2021 року по 29 вересня 2022 року в розмірі 111168 грн. 64 коп.

Стягнути з Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3000 грн. 00 коп.

Стягнути з Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили через 30 днів, якщо не буде подана апеляційна скарга.

Рішення суду може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя В.В. Кузьменко