Справа № 404/5122/21
Номер провадження 2/404/1314/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

03 листопада 2022 року Кіровський районний суд міста Кі ровограда

в складі: головуючого судді Кулінка Л.Д.

за участю секретаря Московенка В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у липні 2021 року звернулись до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: жилим будинком АДРЕСА_1 . Позов мотивовано, що ОСОБА_1 є власником 63/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 є власником 37/100 частки цього домоволодіння. Згідно довідки, виданої квартальним комітетом № 15 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований зокрема і ОСОБА_3 , 1978 року народження. Однак, відповідач з 01 січня 2018 року за вказаною адресою не проживає, витрат за комунальні послуги не сплачує, що створює перешкоди позивачам у користуванні своєю власністю, що й стало причиною звернення позивачів до суду.

Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 20 жовтня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.23).

На виконання вимог ухвали судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 20 жовтня 2021 року позивачами подано заяву (вх. № 40780 від 15.11.2021 року), якою усунуто недоліки вказані в ухвалі судді від 20.10.2021 року (а.с.25-26).

У зв`язку з чим, ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 22 листопада 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання (а.с. 27).

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. В судове засідання призначене на 03.11.2022 року позивачі не з`явились, подані до суду клопотання (вх. № 25297 від 14.09.2022 року) про розгляд справи за відсутності позивача ОСОБА_1 та її представника та іншого позивча. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечують (а.с. 11, 55).

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 33, 59), причини неявки суду не відомі, заяв, клопотань та відзиву на позов до суду не подавав.

Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідачу направлялась повістка про виклик до суду на адресу, зазначену в позовній заяві та за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку (довідка № 014052/1 про реєстрацію місця проживання, а.с. 15 на звороті), а також відповідача повідомлено в порядку частини одинадцятої статті 128 Цивільного процессуального кодексу України.

Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням частини четвертої статті 223 та статті 280 Цивільного процесуального кодексу України.

Розглянувши наявні матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке.

Відповідно до частини другої статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За приписами статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено статтею 391 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 63/100 частин спірного житлового приміщення, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом Другої кіровоградської державної нотаріальної контори Шполянською А.О., яке зареєстровано в реєстрі за № 2-2206. Відповідно до вказаного свідоцтва, ОСОБА_1 є власником 63/100 частин земельної ділянки розташованої на території міста Кіровограда по АДРЕСА_1 (а.с. 45), що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 252749015 від 15 квітня 2021 року (а.с. 9-10 на звороті).

Згідно договору купівлі-продажу від 24.03.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Новицькою І.О. зареєстрованого в реєстрі за № 232 ОСОБА_2 належить на праві власності 37/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.46-48), що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 252749015 від 15 квітня 2021 року (а.с. 9-10 на звороті).

За довідкою виданою квартальним комітетом № 15 Фортечного району міста Кропивницького № 160, ОСОБА_3 1978 року народження не проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Реєстрація відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджена довідкою № 014052/1 про реєстрацію місця проживання особи, наданої на запит суду Відділом реєстрації місця проживання особи управління у сфері державної реєстрації департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради (а.с. 15 на звороті).

Згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 07 липня 2021 року, складеного сусідами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , вбачається, що ОСОБА_3 не проживає з 01.01.2018 року за місцем своєї реєстрації, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Свідок ОСОБА_4 повністю і беззаперечно засвідчила в судовому засіданні обставини щодо непроживання відповідача в спірній квартирі понад один рік.

Згідно зі частиною першою статті 4 Житлового кодексу Української РСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає, зокрема, жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд).

Статтею 150 Житлового кодексу УРСР визначено право громадян, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Таке ж право закріплене у статтях 319, 383 Цивільного кодексу України, за змістом яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї або інших осіб.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 Цивільний кодекс України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 Цивільного кодексу України).

При цьому відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За роз`ясненнями, викладеними в пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316, 319 Цивільного кодексу України), то власник на підставі статті 391 Цивільного кодексу України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин. У зв`язку з цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Таким чином, ОСОБА_3 будучи зареєстрований в належному позивачам будинку, порушує права та законні інтереси позивачів, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як власників на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 втратив право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і на час розгляду справи не проживає в ньому більше одного року, що відповідно до положень статтей 391, 405 Цивільного кодексу України, дає суду підстави визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням: будинок АДРЕСА_2 .

А також реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачам в реалізації їх права як власників спірного житлового приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

При визнанні судом відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, судом не вбачається порушення пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки відповідач тривалий час не проживає у зазначеній квартирі, тобто квартира не є її житлом відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини. Так, у п. 40 рішення ЄСПЛ у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» від 02.12.2010 (заява № 8863/06), яке набуло статусу остаточного 02.03.2011 року наголошується, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (пункт 36 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Прокопович проти Росії» від 18.11.2004 року).

Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі, тому з відповідача підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908,00 грн. та на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 908,00 грн.

Керуючись Житловим кодексом Української РСР, статтями 316-319, 321, 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, статтями 7, 10, 11, 57-60, 81, 141, 258, 263-265, 280-284 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , про визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 908,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 908,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення даного рішення до Кропивницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення суду складено 04.11.2022 року.

Суддя Кіровського районного

суду міста Кіровограда Людмила КУЛІНКА

Суддя Кіровського Л. Д. Кулінка

районного суду

м.Кіровограда