РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2022 року

м. Рівне

Справа № 570/4882/19

Провадження № 22-ц/4815/1358/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Боймиструка С.В.,

Гордійчук С.О.,

секретар Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу адвоката Рищука Віталія Віталійовича, який діє від імені ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 30 березня 2021 року, повний текст складено 09 квітня 2021 року, у складі судді Гнатущенко Ю.В., у справі за позовом Акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання реконструйованого об`єкту предметом іпотеки та звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання реконструйованого об`єкту, а саме: житлового будинку, загальною площею 360 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору № 233МЖК-1 від 09.06.2008 року; Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок, загальною площею 360 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,1565 га, кадастровий номер 070360017, цільове призначення : для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться на території с.Великий Олексин Рівненського району Рівненської області в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 1 170 723,57 грн, судовий збір 229,40 грн, третейський збір в сумі 12107,24 грн, яка стягнута відповідно до виконавчого листа Дніпровського районного суду м.Києва від 17.07.2013 року, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

19 лютого 2020 року ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області залучено до участі у справі правонаступника позивача Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Акціонерне товариство «Альфа-Банк».

В червні 2020 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до суду з заявою про зміну підстав та предмету позову та залучення співвідповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просило визнати предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору № 233МЖК-1 від 09 червня 2008 року такі реконструйовані об`єкти нерухомого майна:

земельну ділянку загальною площею 0, 0772 га (кадастровий номер: 564689500:07:036:0081), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 6, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться на території села Великий Олексин Рівненського району Рівненської області, яка згідно з договором купівлі-продажу від 10 травня 2019 року належить ОСОБА_3 ;

земельну ділянку площею 0, 0793 га (кадастровий номер: 564689500:07:036:0082), цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться на території села Великий Олексин Рівненського району Рівненської області, яка згідно з договором купівлі-продажу від 10 травня 2019 року належить ОСОБА_2 ;

квартиру АДРЕСА_2 (складові частки об`єкта нерухомого майна: нежитлові приміщення, підвал № 1 і №А 1), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 6, в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 122, 5 кв. м, житловою площею 58, 6 кв. м, що знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер: 564689500:07:036:0082, яка згідно з договором купівлі-продажу від 10 травня 2019 року належить на праві приватної власності ОСОБА_2 ;

квартиру АДРЕСА_3 АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер: 564689500:07:036:0081, яка згідно з договором купівлі-продажу від 10 травня 2019 року належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Також банк просив звернути стягнення на вищезазначені предмети іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 170 723, 57 грн, третейського збору в сумі 12 107,24 грн, а також 229,40 грн судового збору шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

В обґрунтування позову зазначало, що 09 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», і ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 233МЖК. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором того ж дня було укладено договір іпотеки № 233МЖК-1, за умовами якого зобов`язання з повернення отриманих кредитних коштів забезпечено іпотекою земельної ділянки площею 0, 1565 га, кадастровий номер 070360017, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в селі Великий Олексин Рівненського району Рівненської області, а також житлового будинку АДРЕСА_1 . Згодом житловий будинок, який був предметом іпотеки, реконструйовано, адресу змінено на АДРЕСА_1 , а сам будинок без погодження з банком як іпотекодержателем поділено на два окремих об`єкти нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 і АДРЕСА_4 . На момент звернення до суду з позовом трикімнатна квартира АДРЕСА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 10 травня 2019 року належить на праві власності ОСОБА_2 , квартира АДРЕСА_4 , як незавершене будівництво, на підставі договору купівлі-продажу від 10 травня 2019 року належить на праві власності ОСОБА_3 .

Таким чином, провівши незаконну реконструкцію приміщень з подальшим поділом предмета іпотеки та оформленням окремих об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 порушила умови договору іпотеки та вимоги закону.

З урахуванням наведеного, АТ «Альфа-Банк» просило позов задовольнити.

22 вересня 2020 року ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області залучено до участі у справі співвідповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 30 березня 2021 року позов АТ «Альфа-Банк» задоволено.

Визнано предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору № 233МЖК-1 від 09 червня 2008 року наступні об`єкти нерухомого майна:

земельну ділянку загальною площею 0,0772 га (кадастровий номер №564689500:07:036:0081, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 6, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться на території села Великий Олексин Рівненського району Рівненської області, яка згідно договору купівлі-продажу від 10 травня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Цвіркун Л. В., належить ОСОБА_3 ;

земельну ділянку загальною площею 0,0793 га (кадастровий номер №564689500:07:036:0082, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 6, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться на території села Великий Олексин Рівненського району Рівненської області, яка згідно договору купівлі-продажу від 10 травня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Цвіркун Л. В., належить ОСОБА_2 ;

трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 (складові частини об`єкту нерухомого майна: нежитлові приміщення, підвал № А та № А1), реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 6, в будинку АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер №564689500:07:036:0082, та згідно договору купівлі-продажу № 213 від 10 травня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Цвіркун Л.В., належить на праві приватної власності ОСОБА_2 ;

дворівневу шестикімнатну житлову квартиру АДРЕСА_3 АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер №564689500:07:036:0081, та згідно договору купівлі-продажу № 215 від 10 травня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Цвіркун Л. В., належить ОСОБА_3 .

Звернуто стягнення на вищевказані предмети іпотеки на користь АТ «Альфа-Банк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 170 723, 57 грн, третейського збору в сумі 12 107,24 грн, а також 229,40 грн судового збору шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

Вказано, що звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає примусовому виконанню в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог. У разі вибуття заставного майна із власності іпотекодавця законодавством передбачено механізм захисту іпотекодержателя шляхом переведення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності на майно. У цьому випадку у разі невиконання позичальником своїх кредитних зобов`язань іпотекодержатель в силу положень частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» має право задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна шляхом пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки до особи, яка є власником іпотечного майна на момент пред`явлення таких вимог.

Факт збільшення площі об`єкта нерухомості в результаті самочинної реконструкції не свідчить про те, що цей об`єкт є новоствореним, який може бути виділений в натурі, а є лише частиною нерухомого майна, на яку поширюється іпотека. При цьому новоствореним об`єктом може вважатися лише той, що був створений без прив`язок до іншого, вже існуючого нерухомого майна, без використання його складових структурних елементів. Тобто неможливо визнати новоствореним нерухомим майном вже існуючий об`єкт нерухомості зі зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами.

З апеляційною скаргою на вказане рішення суду першої інстанції звернувся адвокат Рищук В.В., який діє від імені ОСОБА_2 . Скарга обґрунтована тим, що звернувшись до суду з новою редакцією позовної заяви, банк одночасно змінив предмет і підстави позову, що не передбачено ЦПК України.

Вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі недопустимих доказів, в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що земельна ділянка, передана в іпотеку ОСОБА_1 , була розділена на дві окремі ділянки без відома іпотекодержателя.

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є добросовісними набувачами спірного майна, оскільки дії приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Цвіркун Л. В. щодо державної реєстрації права власності за ними на вказане майно не були оскаржені позивачем.

Зазначає, що суд безпідставно відмовив у застосуванні позовної давності до спірних правовідносин.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 10 серпня 2021 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 30 березня 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28 вересня 2022 року постанову Рівненського апеляційного суду від 10 серпня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

АТ «Альфа-Банк» належним чином повідомлене про місце, дату та час розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, до судового засідання суду апеляційної інстанції не з`явилось. Про причини неявки суду не повідомило.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Рищука В.В., та пояснення ОСОБА_3 , які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 09 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», і ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 233МЖК, за умовами якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 112 000 доларів США на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання зі сплатою 13 % річних та комісій.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 09 червня 2008 року банк уклав з ОСОБА_1 іпотечний договір № 233МЖК-1, за умовами якого остання передала в іпотеку земельну ділянку площею 0, 1565 га, кадастровий номер: 070360017, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться на території села Великий Олексин Рівненського району Рівненської області, та житловий будинок АДРЕСА_6 . Право іпотекодавця на набуття нею у власність вказаної земельної ділянки та житловий будинок підтверджується договорами купівлі-продажу від 09 червня 2008 року з ОСОБА_4 (а.с.10-13 т.1)

За умовами пунктів 1.2, 2.1.5, 2.1.7, іпотечного договору від 09 червня 2008 року № 233МЖК-1, невід`ємною частиною предмета іпотеки слід вважати всі наступні покращення і переобладнання предмета іпотеки. Іпотекодавець зобов`язаний не пізніше наступного дня після настання змін надати іпотекодержателю відомості про будь-які зміни, що відбулися чи відбуваються з предметом іпотеки. Без встановленого дозволу відповідних державних органів та письмової згоди іпотекодержателя не можна здійснювати перебудови та/або перепланування предмета іпотеки.

Додатковою угодою № 1 до іпотечного договору від 08 грудня 2010 року змінено порядок повернення кредиту, наданого на придбання предмета іпотеки, а також кінцевий термін повернення кредитної заборгованості 08 червня 2033 року (включно).

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, у зв`язку з чим банк звернувся до третейського суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням постійною діючого третейського суду при Асоціації Українських банків від 17 липня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 1 170 723, 57 грн, 12 107, 24 грн третейського збору і 229, 40 грн судового збору. На виконання вказаного рішення Дніпровським районним судом м. Києва 18 липня 2013 року було видано виконавчий лист.

На момент звернення позивача до суду земельна ділянка площею 0, 1565 га, кадастровий номер 070360017, як вказує позивач, розділена на дві земельні ділянки: площею 0,0793 га, кадастровий номер 564689500:07:036:0082 та площею 0,0772 га кадастровий номер 564689500:07:036:0081, які на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 10 травня 2019 року належать ОСОБА_2 (кадастровий номер 564689500:07:036:0082) та ОСОБА_3 (кадастровий номер 564689500:07:036:0081).

Згідно «Акту проверки предмета залога» від 07.02.2019 року, наданого позивачем, складеного співробітником банку, шляхом фактичного огляду домоволодіння АДРЕСА_1 «у договорі іпотеки площа іпотечного майна становила 112 кв.м., іпотека збільшена до 360 кв.м. Огляд проводився без доступу в приміщення». (а.с.18)

Щодо доводів апеляційної скарги про незаконність зміни позивачем як предмету так і підстави позову, що заборонено процесуальним законом, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 3 статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Слід зазначити, що правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 46 Господарського процесуального кодексу викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи:

1) заміна одних позовних вимог іншими;

2) доповнення позовних вимог новими;

3) вилучення деяких із позовних вимог;

4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Звернувшись до суду з заявою про «зміну предмету та підстав» позову, позивач змінив предмет позову, а саме просив визнати «предметом іпотеки» не реконструйований будинок, як було зазначено в первісному позові, а дві квартири вказаного будинку та дві земельні ділянки, які на його думку, були утворені з однієї земельної ділянки, що була предметом іпотеки. Підстава позову залишилась та сама наявність договору іпотеки і його порушення.

Таким чином доводи апеляційної скарги у вказаній частині є юридично безпідставними.

Щодо підставності позову та належного способу захисту права, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника

у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації

в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно (частина перша статті 4 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки).

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статей 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування позовних вимог банк надав суду «акт проверки предмета залога» від 07.02.2019 року, складений співробітником банку шляхом фактичного огляду домоволодіння АДРЕСА_1 , згідно якого «у договорі іпотеки площа іпотечного майна становила 112 кв.м., іпотека збільшена до 360 кв.м. Огляд проводився без доступу в приміщення». (а.с.18).

Також банком надано рішення виконавчого комітету Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 29 серпня 2012 року № 239 про присвоєння поштової адреси на кожну з частин житлового будинку, що знаходиться в селі Великий Олексин, Рівненського району, Рівненської області і належить ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ( в одній частині будинку), АДРЕСА_1 ( в другій частині будинку) (а.с.17).

На підтвердження факту, що предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_6 реконструйовано позивач надав суду відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно яких: квартира АДРЕСА_5 , загальною площею 122,5 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 10.05.2019 року належить на праві власності ОСОБА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 6) (а.с.99,100); квартира АДРЕСА_7 , на підставі договору купівлі-продажу від 10.05.2019 року належить на праві власності ОСОБА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 46) (а.с.101, 102).

Крім того, як доказ того, що земельна ділянка площею 0, 1565 га, кадастровий номер 070360017, розділена на дві земельні ділянки позивач вказує Інформаційні довідки № 198191629, 198191615 від 29.01.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до яких: земельна ділянка кадастровий номер 564689500:07:036:0082, площею 0,0793 за адресою с.Великий Олексин, Рівненського району, Рівненської області належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 10.05.2019 року; земельна ділянка кадастровий номер 564689500:07:036:0081, площею 0,0772 га, за адресою с.Великий Олексин, Рівненського району, Рівненської області належить ОСОБА_3 (а.с. 103-108).

Позивачем не було надано суду доказів реєстрації відомостей права іпотеки банку в Державному реєстрі іпотек на земельну ділянку площею 0, 1565 га, кадастровий номер 070360017, та на житловий будинок АДРЕСА_1 , в матеріалах справи такі докази відсутні.

Жодного належного доказу чи виключена з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка площею 0,1565 га, кадастровий номер 070360017, коли і яким чином її розділено/виділено і часткам присвоєно інші кадастрові номери позивач суду не надав.

В матеріалах справи наявна відповідь Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 20.07.2020 року, надана відповідачами, про те, що згідно даних Державного земельного кадастру земельна ділянка кадастровим номером 564689500:07:036:0081, земельна ділянка кадастровим номером 564689500:07:036:0082, 24.09.2012 року зареєстровані в Державному земельному кадастрі на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, в тому числі при поділі чи об`єднанні земельних ділянок ОСОБА_1 в с.В.Олексин Рівненського району Рівненської області. В подальшому нотаріусами було проведено перехід права власності на вказані земельні ділянки: 27.03.2013 року на ОСОБА_5 , 08.05.2018 року на ОСОБА_4 , 10.05.2019 року на ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.128).

Однак дана інформація не містить відомостей, що вказані земельні ділянки були утворені шляхом поділу саме земельної ділянки кадастровий номер 070360017. Посилання суду першої інстанції, що шляхом математичного складання площ земельних ділянок дає площу 0, 1565 га відноситься до припущень, оскільки жодного належного доказу, як то технічна документація тощо, банком не надано.

Відповідно, з матеріалів справи слідує, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про обтяження щодо земельних ділянок кадастровим номером 564689500:07:036:0081, 564689500:07:036:0082 та нерухомого майна, що розміщено на них (а.с.100, 102, 105,108 т.1).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 червня 2021 року 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44 гс 20) у пунктах 7.12 - 7.16 зазначила:

«7.12. Велика Палата Верховного Суду нагадує, що функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі. Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла, зокрема, у пункті 96 постанови від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), у пункті 10.29 постанови від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19). Аналогічно функцією державної реєстрації іпотеки є оголошення належності іпотеки нерухомого майна певній особі. Тобто запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису («заднім числом»), а підлягає відновленню з моменту вчинення запису про таке відновлення.

7.13. Якщо ж іпотека припинена у зв`язку з реалізацією предмета іпотеки, то подальше скасування судового рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, не впливає ані на чинність договору купівлі-продажу, укладеного на прилюдних торгах, ані на чинність іпотеки. Відповідно до частини першої статті 23 Закону № 898-IV у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Зазначену норму слід застосовувати разом з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

7.14. Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови від 2 липня 2019 року у справі № 48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц).

7.15. Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 46.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19)).

7.16. Тому за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовані у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду також вказала:

9.1. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. подібні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

9.2. Згідно з абзацом третім статті 1 Закону № 898-IV іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

9.3. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише в разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частини шоста та сьома статті 3 Закону № 898-IV).

9.4. Отже, за вказаних умов забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зокрема, в позасудовому порядку переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

9.8. У випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.

9.9. Як зазначено вище (див. розділ 7 постанови) при вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки.

9.10. Тому Велика Палата Верховного Суду вважає, що у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного на аукціоні за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.»

Відповідно до ч.3 статті 10 ЗУ «Про іпотеку» Іпотекодержатель має право у будь-який час протягом строку дії іпотечного договору за умови попереднього письмового повідомлення іпотекодавця перевіряти документально і в натурі наявність, стан, умови збереження та користування предметом іпотеки. Іпотекодавець зобов`язаний не перешкоджати реалізації цього права іпотекодержателем, надавати йому всі документи, необхідні для перевірки наявності, стану, умов збереження та користування предметом іпотеки, а також негайно на вимогу іпотекодержателя забезпечити йому фізичний доступ до предмета іпотеки. Проведення іпотекодержателем зазначеної перевірки не повинно призупиняти користування предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення або іншим чином порушувати права іпотекодавця чи іншої особи, в тимчасовому користуванні якої знаходиться предмет іпотеки.

В договорі кредиту від 09 червня 2008 року АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 також передбачили право банку проводити перевірки наявності майна для придбання якого був наданий кредит за місцем знаходження майна (п.3.2.1. Договору).

Пунктом 1.14 Договору іпотеки від 09 червня 2008 року АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 передбачили, що після одержання іпотекодавцем державного акту на право власності на земельну ділянку, що зазначена в п.1.1.1. цього Договору і складає частину предмета іпотеки, та його державної реєстрації в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, сторони протягом двох робочих днів укладають нотаріально посвідчений договір про внесення змін та/або доповнень до цього Договору (додаткову угоду) в якому (-ій) змінюють опис земельної ділянки як частини Предмета іпотеки: замість земельної ділянки, яка стане власністю Іпотекодавця земельна ділянка, яка належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі відповідного державного акту на право власності на земельну ділянку із зазначенням його реєстраційних даних в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Зазначеним договором про внесення змін та/або доповнень (додатковою угодою) можуть бути передбачені інші умови за згодою сторін.

Позивачем до позовної заяви було надано пояснення ОСОБА_1 , адресовані АКБ «Укрсоцбанк», датовані 09.03.2009 року, згідно яких вона вказує, що здійснила реконструкцію будинку по АДРЕСА_1 , в тому числі збільшила площу на 250 кв.м.. ОСОБА_6 також вказує, що на день підписання цієї заяви державний акт на право власності на землю не виготовлений. ОСОБА_6 зобов`язалась після усунення вказаних порушень, виготовлення правовстановчих документів на реконструйований об`єкт нерухомості та виготовлення державного акту на землю, надати в іпотеку АКБ «Укрсоцбанк» вказаний будинок та земельну ділянку в АДРЕСА_1 (а.с.19,20).

Обставини справи свідчать про свідомі дії іпотекодавця ОСОБА_1 , спрямовані на поділ земельної ділянки, реконструкцію будинку, тобто зміну предмету іпотеки, наслідком яких стала фактична неможливість виконання рішення про стягнення з неї заборгованості на користь банку.

Банк допустився порушень умов договору кредиту та іпотечного договору, з 2009 року не перевіряв наявність майна, що було передано в іпотеку, не довів суду факт реєстрації обтяження нерухомого майна в Державному реєстрі.

Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 20.07.2020 року земельні ділянки 564689500:07:036:0081 та 564689500:07:036:0082 ще з 24.09.2012 року зареєстровані в Державному земельному кадастрі В подальшому нотаріусами було проведено перехід права власності на вказані земельні ділянки: 27.03.2013 року на ОСОБА_5 , 08.05.2018 року на ОСОБА_4 , 10.05.2019 року на ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.128).

Банком, навіть після ухвалення рішення про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь банку та видачі судом 17 липня 2013 року виконавчого листа, не перевірено наявність майна, що передано боржником в іпотеку. Позивач не надавав суду відомості про звернення виконавчого документу до виконання.

Отже, укладаючи договори купівлі-продажу 10 травня 2019 року спірного нерухомого майна, стосовно якого в Державному реєстрі відсутні будь-які застереження, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_7 не мали обґрунтованих сумнівів щодо існування прав чи обтяжень на вказане майно.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 набули земельну ділянку кадастровий номер 564689500:07:036:0082, площею 0,0793 за адресою с.Великий Олексин, Рівненського району, Рівненської області; земельну ділянку кадастровий номер 564689500:07:036:0081, площею 0,0772 га, за адресою с.Великий Олексин, Рівненського району, Рівненської області; квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 122,5 кв.м.; квартиру 2 - незавершене будівництво, дворівнева шестикімнатна житлова квартира, за адресою АДРЕСА_1 , вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень і є добросовісними набувачами вказаного майна.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та безпідставно ухвалив рішення про звернення стягнення на вказані об`єкти нерухомого майна.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд змінює розподіл судових витрат. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що за результатом апеляційного перегляду апеляційну скаргу задоволено, на користь ОСОБА_2 з позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 41 845,21 гривень ( 2881,50 гривен при зверненні з апеляційною скаргою + 38963,71 гривень при зверненні з касаційною скаргою).

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, ст. 376, 382, 384 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Рищука Віталія Віталійовича, який діє від імені ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 30 березня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову Акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені за подання апеляційної та касаційної скарг, у розмірі 41 845,21 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2022 року.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді С.В. Боймиструк

С.О. Гордійчук