Ухвала

28 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 335/6035/21

провадження № 61-7715св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне підприємство «Облводоканал» Запорізької обласної ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , поданої представником - ОСОБА_2 , на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2021 року у складі судді Калюжної В. В. та постанову Запорізького апеляційного суду від 06 липня 2022 року у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Кухаря С. В., Бєлки В. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької обласної ради (далі - КП «Облводоканал» Запорізької обласної ради) про розірвання трудового договору, зобов`язання видати наказ про звільнення, внесення запису про звільнення до трудової книжки та повернення трудової книжки, стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що він перебуває у трудових відносинах з відповідачем

із 26 квітня 2010 року на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду Аварійно-диспетчерської служби Таврійського експлуатаційного цеху водопостачання та водовідведення.

У зв`язку із систематичним порушенням законодавства України про працю з боку відповідача, яке полягало у несвоєчасній виплаті заробітної плати, позивачем

24 травня 2021 року подано письмову заяву про його звільнення із 26 травня

2021 року за власним бажанням на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України.

Безпосереднє керівництво відмовилось приймати таку та запропоновало спрямувати заяву до головного офісу. В цей же час йому виплатили частину заборгованості по заробітній платі за період березень-квітень 2021 року у сумі 16 668,56 грн.

Вказує, що направив заяву про звільнення на адресу КП «Облводоканал» Запорізької обласної ради поштовим зв`язком і одночасно на адресу Запорізької обласної ради

з клопотанням про сприяння у його звільненні.

28 травня 2021 року він отримав письмове повідомлення про реєстрацію поданої ним заяви, проте наказ про звільнення не видано, а повідомлено про відмову

у його звільненні на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України, у зв`язку із відсутністю порушень його прав з боку роботодавця.

Крім того, позивач зазначає, що Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області встановлено факт порушення відповідачем законодавства про працю, про що за результатами перевірки складено відповідний акт.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 остаточно просив припинити його трудові відносини з відповідачем КП «Облводоканал» Запорізької обласної ради, шляхом розірвання трудового договору на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України; зобов`язати відповідача видати наказ про його звільнення із займаної посади; внести запис про звільнення до трудової книжки та повернути позивачу трудову книжку; стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 8 068,68 грн, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 4 025,20 грн, вихідну допомогу при звільненні у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі

26 195,40 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період із 27 травня по 28 вересня 2021 року у розмірі 50 062,32 грн, середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки за період із 27 травня по 28 вересня 2021 року

у розмірі 50 062,32 грн, а також відшкодувати моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2021 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 .

Рішення суду мотивовано тим, що з поданих позивачем суду матеріалів не встановлено обставин, які б підтверджували факт порушення роботодавцем законодавства про працю відносно позивача. Суд встановив, що виявлена заборгованості по заробітній платі за грудень 2020 року, січень - березень 2021 року, повністю погашена роботодавцем до ініціювання позивачем питання про звільнення. Крім того судом встановлено, що 04 червня 2021 року КП „Облводоканал ЗОР повністю погашено заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 .

Постановою Запорізького апеляційного суду від 06 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2021 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився

з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не надано об`єктивних доказів, які б підтверджували факт порушення роботодавцем законодавства про працю щодо позивача.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У серпні 2022 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Орджонікідзевського районного суду

м. Запоріжжя від 04 жовтня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 06 липня 2022 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі

№ 754/1936/16, від 22 квітня 2020 року у справі № 199/8766/18. Також вказує на те, що суди не звернули увагу, що погашення заборгованості позивачу відбулось під час розгляду справи в суді.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційне провадження у справі підлягає закриттю.

Позиція Верховного Суду

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі є пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме не врахування судами висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 754/1936/16, від 22 квітня

2020 року у справі № 199/8766/18.

Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстава для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

Оцінюючи доводи касаційної скарги про неврахування судами висновків, сформульованих у наведених постановах, Верховний Суд виходить із такого.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Водночас, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності потрібно насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які

є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального законуне будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

У справі № 754/1936/16 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій в частині скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі, оскільки позивачем заява про звільнення на підставі частини першої статті 38 КЗпП України не подавалася.

У справі № 199/8766/18 позивачем заявлено вимоги щодо скасування наказу про його звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

Натомість, у цій справі предметом позову є розірвання трудового договору на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України.

Наведене дає підстави для висновку, що заявником у касаційній скарзі наведено приклади судових справ, у яких сформульовано висновки за інших фактичних обставин, тобто у справах, де не є аналогічними предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України касаційне провадження підлягає закриттю, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постановах Верховного Суду та на які посилався заявник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Оскільки наведена ОСОБА_1 підстава касаційного оскарження, передбачена

у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України, не знайшла свого підтвердження, так як після відкриття касаційного провадження та перевірки доводів касаційної скарги за матеріалами справи встановлено, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду та на які посилався скаржник

у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, тому відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України касаційне провадження підлягає закриттю.

Керуючись пунктом 5 частини першої статтею 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданої представником - ОСОБА_2 , на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 06 липня 2022 року, відкрите на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, закрити.

Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний