Справа № 276/524/19
Провадження по справі №2/276/23/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Збаражського А.М.,

за участю: секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна, набутого під час спільного проживання спільною сумісною власністю,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила: встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 28 листопада 2003 року до 25 серпня 2018 року; визнати майно, набуте ОСОБА_4 за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 , їх спільною сумісною власністю, а саме: корівник, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 944,7 кв.м (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 10.09.2015), а також будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; здійснити поділ спільного сумісного майна та визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину корівника, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 944,7 кв.м, та на Ѕ частки на будинок за адресою: АДРЕСА_2 ; надати ОСОБА_1 право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги в рівних частинах до майна померлого ОСОБА_4 - 1/2 частки будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та Ѕ частину корівника, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що з початку 2003 року вона почала проживати з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Вони вели спільне господарство, їздили разом на відпочинок, до друзів, підтримували один одного, мали спільний сімейний бюджет та вели спільний побут. 28.11.2003 року ОСОБА_4 переїхав жити до неї та зареєстрував місце проживання у будинку, що їй належить - будинок АДРЕСА_3 . 20.09.2005 Іршанською селищною радою виділено ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,12 га по АДРЕСА_2 , а 17.10.2005 року було видано дозвіл на виконання будівельних робіт. В подальшому позивачем та ОСОБА_4 здійснювалося будівництво будинку по АДРЕСА_2 . 10.09.2015 року позивачем та ОСОБА_4 було придбано будівлю корівника по АДРЕСА_1 , про що ОСОБА_4 видано свідоцтво на право власності. Вважає, що майно набуте за час спільного проживання однією сім`єю позивача та ОСОБА_4 - будинок по АДРЕСА_2 та корівник в АДРЕСА_1 є їх спільною сумісною власністю та підлягає поділу з визнанням за позивачем права власності на 1/2 його частину.

Крім цього зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер та вона самостійно за власний рахунок здійснила його поховання. Оскільки вона постійно проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, в тому числі і на момент його смерті, тому вважаєься такою, що прийняла спадщину, так як не заявила про відмову від неї.

Також в позові вказано, що позивач з 28.11.2003 р. проживала разом з ОСОБА_4 однією сім`єю, протягом всього часу проживання, опікувалась ним під час хвороб, турбувалась про нього протягом життя - прибирала, готувала, тощо, особисті кошти вкладала для забезпечення, в тому числі, і його умов життєдіяльності, вели спільний побут, а після смерті останнього самостійно здійснювала поховання за власні кошти. За таких обставин вважає, що наявні підстави для зміни черговості одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_4 та надання їй, спадкоємиці четвертої черги, право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги в рівних частинах до майна померлого ОСОБА_4 .

Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області ОСОБА_5 від 01.04.2019 відкрито загальне позовне провадження за даним позовом.

Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 17.08.2020 після повторного автоматизованого розподілу справу прийнято до провадження судді Збаражського А.М. та призначено підготовче судове засідання.

04.07.2021 представником ОСОБА_3 адвокатом Виноградовим В.С. до суду направлено відзив на позов, згідно з яким відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що ОСОБА_1 ніколи не проживала з ОСОБА_4 . Якийсь час ОСОБА_4 був прописаний у ОСОБА_1 , тому що вона хороша знайома його покійної матері, у якої були субсидії, тому вона не хотіла прописувати у себе. ОСОБА_1 ні копійки не витратила на майно ОСОБА_4 . Будинок був побудований повністю за гроші, які ОСОБА_4 заробляв на будівництві, а корівник був куплений за гроші ОСОБА_4 , які він отримав після продажу своєї спадщини, а саме батьківського будинку. Що стосується документів на будинок ОСОБА_4 , то після його смерті вони були викрадені ОСОБА_1 з будинку ОСОБА_4 , як і всі гроші та техніка. ОСОБА_4 самостійно харчувався, прав, ходив в магазин, ОСОБА_1 з ним не проживала і жодним чином не допомагала. Він не збирався залишати їй ніякого майна, заповіту так само не було, тому що був упевнений, що після його смерті все успадкують тільки його рідні діти. ОСОБА_4 був працездатним чоловіком, тяжкими захворюваннями не страждав, інвалідності не мав, тому доводи позивача про опіку - неправдиві.

Також у відзиві зазначено, що інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство Сімейним кодексом України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року. Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 1 січня 2004 року, таких положень не містив, тому вказаний факт може бути встановлений лише з 1 січня 2004 року.

Крім того, перебування у шлюбних відносинах без установлення факту ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Вказані обставини не підтверджуються змістом позовної заяви, а тому є безпідставною та необгрунтованою вимога про визнання майна набутого ОСОБА_4 за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 , їх спільною сумісною власністю. Оскільки відсутні обставини спільної праці позивача з померлим ОСОБА_4 , або доказів укладення між ними письмової угоди про створення спільної сумісної власності, то відсутні правові підстави для задоволення позову.

Що стосується надання спадкоємиці четвертої черги права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги в рівних частинах до майна померлого ОСОБА_4 , то у відзиві вказано, що ОСОБА_1 ніхто не визнав спадкоємицею четвертої черги після смерті ОСОБА_4 . Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних-послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої погреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. З огляду на відсутність всіх п`яти вищезазначених обставин, підстави для задоволення позову відсутні.

30.09.2021 позивачем подано відповідь на відзив, де ОСОБА_1 зазначила, що вона разом з ОСОБА_4 проживала в будинку, який їй належить, під час спільного проживання в них був спільний побут, разом займались обробкою землі, вирощуванням та продажем розсади. ОСОБА_4 ставився до неї як до дружини, був господарем в сім`ї. В 2011 році спільно з ним проводили ремонт будинку за місцем свого проживання, замінили вікна та двері. ОСОБА_4 зробив крільчатник, заасфальтував в`їзд до гаражу, виготовив парники. Спільно з ним будували будинок в смт Іршанськ. Доводи відповідача щодо крадіжки документів на будинок вважає наклепом. Посилання на те, що корівник був куплений за гроші ОСОБА_4 , які він отримав після продажу своєї спадщини, а саме батьківського будинку є безпідставними, оскільки свідоцтво на право на спадщину видано пізніше (15.10.2015), ніж укладено договір купівлі-продажу корівника (червень 2015 року).

21.10.2021 представником ОСОБА_3 адвокатом Виноградовим В.С. до суду направлено заперечення на відповідь на відзив, згідно яких, крім наведених у відзиві доводів, останній зазначив, що спірний будинок був придатним для проживання. Позивач не надала доказів спільного придбання спірного майна чи фінансової участі в набутті майна з ОСОБА_4 . Вона не мала фінансової можливості вкладати в будівництво, або в придбання дорогого майна.

Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 17.10.2022 прийнято відмову ОСОБА_1 від частини позовних вимог до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Закрито провадження у даній справі в частині позовних вимогпро визнання будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частки на будинок за адресою: АДРЕСА_2 , а також щодо надання ОСОБА_1 права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги в рівних частинах до майна померлого ОСОБА_4 - 1/2 частки будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . В іншій частині позовних вимог продовжено судовий розгляд.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позові та відповіді на відзив, просили задовольнити позов.

Під час судового розгляду представник ОСОБА_3 адвокат Виноградов В.С. просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, наведених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив.

Відповідач ОСОБА_4 до суду подала заяву, в якій вона просила розглядати справу без її участі, позов підтримує та просила його задовольнити.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 29.01.1999 ОСОБА_1 розірвала шлюб з ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 29.01.1999 серії НОМЕР_1 (а.сп.217). Докази перебування ОСОБА_1 в іншому шлюбі в матеріалах справи відсутні.

Місце проживання ОСОБА_1 з 07.08.2004 зареєстроване за адресою: будинок АДРЕСА_3 (копія паспорта а.сп.39). В період з 28.11.2003по 19.12.2007 ОСОБА_4 був зареєстрований в будинку АДРЕСА_3 , що підтверджується копією будинкової книги(а.сп. 11-12).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Новоборівської селищної ради №2037 від 20.09.2018 року ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав разом з ОСОБА_1 з 28.11.2003 до 19.12.2007 за адресою: АДРЕСА_3 , а з 20.12.2007 по момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав без реєстрації у цивільному шлюбі і вели спільне господарство. Вказане також підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства, який складено 18.09.2018 депутатом Новоборівської селищної ради в присутності свідків (а.сп.25-28).

Крім цього, в період з 01.04.2014 по 22.08.2016 за адресою: АДРЕСА_3 , була зареєстрована дочка ОСОБА_4 ОСОБА_3 . Вказане підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №192 від 19.03.2019 (а.сп. 15, 112).

Також, в матеріалах справи наявні спільні фотознімки ОСОБА_4 з ОСОБА_1 .

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов та довідки Новоборівської селищної ради ОСОБА_1 спільно проживала з ОСОБА_4 у період з 2003 року по 2018 рік, за період спільного проживання вели спільне господарство, займалися вирощуванням та продажем сільськогосподарських культур та тварин, що було додатковим надходженням до сімейного бюджету (а.сп.166-167).

ОСОБА_1 займається вирощуванням розсади помідорів, перцю, капусти, помідорів, полуниці різних сортів, смородини, малини, вирощує квіти та інші сільськогосподарські культури, має підсобне господарство: кури, розводить кролі, про що свідчить довідка селищної ради (а.сп.109).

Крім того, ОСОБА_1 з 01.06.1993 року працювала в Новоборівській селищній раді на різних посадах, зокрема: з 06.05.2003 по 13.08.2003 - секртар ради, з 14.08.2003 по 02.07.2007 спеціаліст РАГС, з 03.07.2007 по 06.05.2012 спеціаліст РАГС 1 категорії, з 07.05.2012 по 07.04.2015 спеціаліст ДРАЦС 1 категорії; з 15.10.2015 по 15.04.2016, з 13.10.2016 по 14.04.2017, з 17.10.2017 по 31.12.2017 кочегар; з 01.01.2018 по 16.04.2018 опалювач (довідка а.сп.110).

Згідно свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.сп.16).

ОСОБА_1 за власний рахунок здійснила поховання ОСОБА_4 , після чого придбала пам`ятник, що стверджується довідками селищної ради та накладною №14 від 15.06.2020 (а.сп. 25-26, 113-115).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , повідомила, що з 1990 року проживає посусідству з позивачем, добре знала ОСОБА_4 , часто відвідувала їх за місцем проживання. Останній постійно проживав разом з ОСОБА_1 більше 10 років як чоловік та жінка, як сім`я. Відносини між ними були гарні, все робили разом, засівали теплиці, продавали на базарі продукти, допомагали один одному. ОСОБА_4 замінив вікна в будинку, де вони проживали, зробив парники для вирощування сільськогосподарських культур та виготовив клітки для кролів. Також, він працював на кар`єрі. Свудку відомо, що в них ще був недобудований будинок та земельна ділянка. На свята приїжджали діти позивача. ОСОБА_4 помер у ОСОБА_1 на руках, остання займалася його похованням, допомагали в цьому її діти.

Свідок ОСОБА_8 , яка є сусідкою позивача, дуже добре знає ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , бо часто гостювала в них. Суду повідомила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали разом як чоловік та дружина багато років, починаючи з 2004 року, однак шлюб не укладали. Вони спільно займалися господарством: вирощували кроликів, розсаду, мали теплиці, разом заробляли гроші, продаючи кролів та розсаду на базарі в смт Іршанськ та смт Нова Борова. Крім цього, позивач з чоловіком працювали на різних роботах, зокрема ОСОБА_4 допомагав по будівництву іншим людям. За час їхнього спільного проживання вони замінили двері в будинку, утеплили будинок, замінили вікна на металопластикові, поклеїли обої, відремонтували туалет. ОСОБА_4 розповідав свідку, що з ОСОБА_1 планували добудувати будинок і придбати квартиру чи інший будинок. ОСОБА_4 помер раптово, його похованням займалась ОСОБА_1 та її діти.

Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим, згідно із статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Верховний Суд у постанові від 14 березня 2019 року у справі № 320/4964/17 (провадження № 61-42073ск18) зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

У постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 587/302/16 (провадження № 61-18522св18) Верховний Суд вказав, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

В ході судового розгляду справи позивачем доведено належними і допустимими доказами факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з листопада 2003 року до дня смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказане підтверджується письмовими доказами та показами свідків, згідно з якими ОСОБА_1 та ОСОБА_4 фактично проживали разом як жінка та чоловік, мали спільний побут, займалися господарством, разом заробляли гроші та витрачали їх на потреби сім`ї, а після смерті ОСОБА_4 позивач займалась похованням чоловіка та, в подальшому, придбала та забезпечила встановлення йому пам`ятника.

Надані відповідачем ОСОБА_3 довідки про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на день смерті останнього були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , суд оцінює критично, оскільки зазначені докази не спростовують встановлені судом обставини, що свідчать про фактичне спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 протягом тривалого часу, тоді як в зазначених довідках взагалі відсутні періоди реєстрації місця проживання осіб. Крім цього, згідно з технічною документацією на вказаний будинок, будівля за адресою: АДРЕСА_2 , є об`єктом незавершеного будівництва з відсотком готовності 56 % копія технічного паспорта а.сп. 162-164). Відтак, зазначений об`єкт нерухомості не можна вважати таким, що здано в експлуатацію, з можливістю проживання в ньому.

Доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив не підтверджені відповідними доказами, а тому судом не враховуються при прийнятті рішення.

Водночас грунтованими є посилання представника ОСОБА_9 на те, що факт спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю може бути встановлений лише з 1 січня 2004 року.

Так, відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцеві Положення» СК України, цей Кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

Положення КпШС України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Тому, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено. Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду в аналогічних спорах, зокрема у справі № 489/5982/17, провадження № 61-4452св19.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як зазначалось вище, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними (стаття 74 СК України).

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Зокрема статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків (постанова Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі № 531/295/19 (провадження № 61-3071св21)).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року в справі № 554/8023/15 (провадження № 14-130цс19) зазначила, що, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15

Встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності належить нерухоме майно будівля корівника, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 944,7 кв.м (свідоцтва про право власності від 10.09.2015 а.сп. 14). Зазначене також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 30.08.2022 (а.сп.12, т.2).

З огляду на те, що судом встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року до 25 серпня 2018 року, вони були пов`язані спільним побутом, виконанням взаємних прав та обов`язків, враховуючи, що ОСОБА_4 набув право власності на будівлю корівника під час перебування у фактичних сімейних відносинах з позивачем, в зазначений період вони вели спільне господарство, працювали та мали доходи, які спільно витрачали, зокрема на придбання нерухомого майна, а тому суд приходить до висновку, що будівля корівника є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Враховуючи положення ст. 70, 74 СК України, наявні підстави для поділу спільного сумісного майна та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину корівника, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Що стосується вимоги про надання ОСОБА_1 права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги в рівних частинах до майна померлого ОСОБА_4 - Ѕ частину корівника, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами першою та другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України).

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин, що узгоджується з правовими висновками, викладеними касаційним судом в постановах Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 (провадження № 61-11757св19), від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 (провадження № 61-14692св18) та від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц (провадження № 61-35423св18).

Під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений віком, тяжкою хворою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів.

Позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували здійснення нею опіки над ОСОБА_4 та матеріальне забезпечення спадкодавця, здійснення таких дій протягом тривалого часу, а також перебування ОСОБА_4 у безпорадному стані.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову щодо зміни черговості одержання позивачем права на спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Відтак, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Враховуючи те, що в судовому засіданні позивач просила не стягувати з відповідачів на її користь судові витрати, тому судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 4, 76 - 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати майно, набуте ОСОБА_4 за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 , їх спільною сумісною власністю, а саме: будівлю корівника, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 944,7 кв.м (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 10.09.2015).

Здійснити поділ спільного сумісного майна та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будівлі корівника, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 944,7 кв.м (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 10.09.2015).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ; код РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення виготовлено 27.10.2022.

Суддя А.М. Збаражський