Справа №461/1933/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2022 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Мироненко Л.Д.,

при секретарі судового засідання Забродоцькій Я.Р.

за участі:

представника позивача Павлової З.П.

прокурора Машталяр Ю.А.

представника відповідача ОСОБА_1

представника третьої особи Чижович І.З.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву керівника Франківської окружної прокуратури м. Львова, в інтересах позивача Львівської міської ради, до ОСОБА_2 , за участі третьої особи на стороні позивача: Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, про витребування з чужого, незаконного володіння об`єкту нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги.

27 листопада 2018 року заступник прокурора Львівської області, діючи в інтересах Львівської міської ради звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що державним реєстратором прав на нерухоме майно Жирівської сільської ради Пустомитівськоого району Львівської області Тузяком П.Т. проведено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на нежитлові приміщення, загальною площею 80,7 кв.м. на АДРЕСА_1 . В якості підстави для виникнення права приватної власності відповідача на спірне нерухоме майно, державним реєстратором зазначено: висновок б/н, виданий 20.12.2019 ТзОВ «Галбудпроект», а також договір купівлі-продажу № 358, виданий 08.03.2019 приватним нотаріусом Яремко Р.Є.

Прокурор вказує, що наявні достатні підстави вважати, що відповідач в незаконний спосіб набув право власності на спірні нежитлові приміщення площею 74,7 м2 (80,7 м2 6,0 м2 = 74,7 м2) саме на підставі вищезгаданого висновку ТзОВ «Галбудпроект» від 20.12.2019 року, що призвело до їх незаконного вибуття з комунальної власності, оскільки такі приміщення належать територіальній громаді міста Львова та ніколи не належали власникам квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 , як про це зазначено у вказаному висновку.

Відтак просив суд витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 об`єкт нерухомого майна нежитлові приміщення підвалу площею 74,7 кв.м. по АДРЕСА_1 , які входять до складу нежитлових приміщень підвалу загальною площею 80,7 кв.м. по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) із відкриттям нового розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рух справи в суді.

Ухвалою від 20 квітня 2022 року відкрито провадження у справі, вирішено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 30 травня 2022 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно - нежитлові приміщення загальною площею 80,7 кв.м., які знаходяться у підвалі будинку АДРЕСА_1 із забороною суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомості - нежитлових приміщень загальною площею 80,7 кв.м.,

Ухвалою від 18 серпня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позиція сторін по справі.

Прокурор в судовому засіданні позов підтримав, з підстав викладених у ньому та просив задовольнити. Пояснив, що у зв`язку з бездіяльністю Львівської міської ради, в результаті якої з її володіння повторно вибуло нежитлове приміщення, прокуратура Львівської області звернула з вказаним позовом в інтересах територіальної громади.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, підтвердила, що об`єкт нерухомості вибув з володіння територіальної громади м. Львова поза її волею.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що Львівська міська рада є неналежним позивачем у даній справі, оскільки жодних доказів, що вказане нежитлове приміщання належало Львівській міській раді суду не надано. Вказав, що предметом віндикаційного позову може бути лище індивідуально визначене майно, в той час як позивач просить витребувати частину нежитлового приміщення, площею 74,7 кв.м., що не є індивідуально визначеним майном.. Звернув увагу суду на те, що спірні приміщення не відокремлені від інших приміщень підвалу будинку, є неізольованими, підвальними коридорами та приміщеннями для влаштування комор мешканцями будинку, не мають свого окремого від будинку входу, в спірних приміщеннях нявне технічне обладнання- інженерні комунікації, необхідні доя обслуговування буднику, та не використовується окремо від будинку, а тому на думку представника позивача, вказані приміщення відносяться до допоміжних приміщень, які не можуть бути самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Представник третьої особи у судовому засіданні позов просив задовольнити, вказав, що Львівська міська рада жодних правочинів щодо спірних приміщень не укладала, а відтак такі вибули з володіння міської ради без волі власника.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позову.

На підтвердження права власності нежитловими підвальними приміщеннями за адресою АДРЕСА_1 , за винятком тих, які приватизовані громадяни в встановленому законом порядку, стороною позивача надано суду рішення Галицького (Ленінського) райвиконкому м. Львова від 14.04.1987 № 222, яким вирішено затвердити реєстр житлових будинків, що належать місцевим радам по Ленінському району міста Львова; та Львівському міському бюро технічної інвентаризації провести реєстрацію даних будинків згідно реєстру.

При цьому, 04.05.2006 року державним реєстратором Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки зареєстровано право комунальної власності на будинок АДРЕСА_1 за територіальною громадою міста Львова в особі Львівської міської ради на підставі рішення Галицького (Ленінського) райвиконкому м. Львова від 14.04.1987 № 222 без будь-яких застережень щодо нежитлових приміщень та площ в цьому будинку, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.05.2006 року та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.05.2006.

Крім того, судом встановлено, що розпорядженням виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів від 22.05.1997 № 324 затверджено розпорядження голови Галицької районної адміністрації «Про передачу квартир у власність громадян» від 19.05.1997 № 552.

У додатку до зазначеного розпорядження голови Галицької райадміністрації міститься список громадян, яким передаються у власність квартири житлового фонду Львівської міської ради народних депутатів по Галицькому району, зокрема, ОСОБА_3 передано однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 27,2 м2.

Відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 .

Відповідно до технічного паспорту вищевказаної квартири від 03.04.1997 року, остання складається з одної кімнати, житловою площею 12.5 кв.м., кухні площею 5.9 кв.м., ванної кімнати площею 3.2 кв.м, коридору, 4.1.кв.м., загальна площа становить 27.2 кв.м.

Аналогічні відомості наведені також у довідці-характеристиці № 56005 на вищевказану квартиру, яка була видана ОСОБА_3 ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» перед її відчуженням.

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 04.10.2001 року ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 купив квартиру АДРЕСА_3 , яка складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 12,5 м2 та кухні. Загальна і корисна площа квартири становить 27,2 м2.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.06.2011 року, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , належне йому майно, а саме квартиру АДРЕСА_3 успадкував його син ОСОБА_5 . Зазначена квартира складалась з однієї житлової кімнати та кухні, загальною площею 27,2. кв.м. що підтверджується також витягом про державну реєстрацію прав від 05.09.2011 року, а також витягами з реєстру прав власності на нерухоме майно від 03.03.2011 та від 19.06.2012.

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.11.2012 року № 5622 ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_2 купила нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_3 . Квартира складається з однієї житлової кімнати та кухні. Загальна площа квартири становить 27,2 кв.м., житлова площа становить 12,5 кв.м.

Відповідно до висновку, наданого ТОВ «Галбудпроект» від 20 грудня 2020 року квартиру АДРЕСА_3 можливо поділити на два окремі об`єкти нерухомого майна квартиру і нежитлові приміщення. Загальна площа квартири АДРЕСА_2 в результаті проведення переобмірів та уточнення всіх площ становить 29,6 м2, житлова - 20,2 м2. При цьому, загальна площа нежитлових приміщень в результаті проведення перепланування, переобмірів та уточнення всіх площ змінилася та становить 80,7 м2. На вказані нежитлові приміщення ТОВ «Галбудпроект» складено технічний паспорт від 20.12.2019 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 , виданого 15.05.1997 року виконкомом Львівської міської ради народних депутатів, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 належала квартира АДРЕСА_3 загальною площею 46,20 кв.м. та комора в підвалі 6.0 кв.м.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.10.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Кутельмах О.Ф., спадкоємцем Ѕ частини квартири АДРЕСА_3 за законом від померлої ОСОБА_7 є ОСОБА_6 . Квартира складається двох кімнат житловою площею 31.7 кв.м. та кухні. Загальна площа 46,8 кв.м, що підтверджується технічним паспортом на вказану квартиру від 13.03.1997 року. До квартири належить комора в підвалі площею 6 кв. м.

Відповідно до договору купівлі продажу від 28 березня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Яремко Р.Є., ОСОБА_6 передала, а ОСОБА_2 прийняла у власність нежитлове підвальне приміщення загальною площею 6,0 кв.м., що знаходиться в будинку АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) за 48744 грн.

Відповідно до висновку, наданого ТОВ «Галбудпроект» від 13 березня 2019 року, квартиру АДРЕСА_3 можливо поділити на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 46,8 кв.м. та підвал, загальною площею 6 кв.м. На вказану комору ТОВ «Галбудпроект» складено технічний паспорт від 13.03.2019 року.

Відповідно до висновку, наданого ТОВ «Галбудпроект» від 20 грудня 2019 року квартиру АДРЕСА_3 можливо поділити на два окремі об`єкти нерухомого майна квартиру і нежитлові приміщення. При цьому загальна площа квартири АДРЕСА_2 в результаті проведення переобмірів та уточнення всіх площ становить 29,6 м2, житлова - 20,2 м2. Загальна площа нежитлових приміщень в результаті проведення перепланування, переобмірів та уточнення всіх площ змінилася та становить 80,7 м2. На вказані нежитлові приміщення ТОВ «Галбудпроект» складено технічний паспорт від 20.12.2019 року.

Відповідно до інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.12.2019 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Тузяком П.Т. на підставі висновку б/н, що виданий 20.12.2019 ТзОВ «Галбудпроект», договору купівлі-продажу № 358 від який виданий 08.03.2019 приватним нотаріусом Яремко Р.Є. проведено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на нежитлові приміщення, загальною площею 80,7 кв.м. на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Відповідно до інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.12.2019 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Тузяком П.Т проведено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на квартиру, загальною площею 29,6 кв.м., житлова площа 20.2 кв.м.2 нежитлові приміщення, загальною площею 80,7 кв.м. на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Крім того, відповідно до інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 25.12.2019 року державний реєстратор Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Тузяк П.Т закрив розділу № 101 у зв`язку із поділом об`єкта нерухомого майна (квартири АДРЕСА_2 з підвалом) на підставі висновку від 20.12.2019 року ТзОВ "Галбудпроект" щодо відповідності будівельним нормам об`єкту нерухомого майна,

Відповідно до інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно після закриття розділу № 101 державний реєстратор ОСОБА_8 25.12.2019 року відкрив два нових розділи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме:

- під № 101 щодо квартири, загальною площею 29,6 м2 та житловою 20,2 м2 по АДРЕСА_5 ;

- під № 101 щодо нежитлових приміщень загальною площею 80,7 м2 по АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державний реєстратор Тузяком П.Т. після відкриття нових розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме закрив розділ № 10 1у зв`язку з об`єднанням об`єктів нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень загальною площею 80,7 м2 по АДРЕСА_1 із нежитловими приміщеннями площею 6,0 м2 у цьому ж будинку, які були придбані ОСОБА_2 у ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу № 358 від 28.03.2019 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) із одночасним закриттям розділу в Державному реєстрі прав щодо них. Крім того, після об`єднання вищевказаних нежитлових приміщень державний реєстратор відкрив новий в Державному реєстрі прав № 101 у якому зазначив, що ОСОБА_2 є власником нежитлових приміщень площею 80,7 м2 по АДРЕСА_1 , на підставі висновку, виданому 20.12.2019 ТзОВ «Галбудпроект» та договору купівлі-продажу нежитлових приміщень № 358 від 08.03.2019.

Відповідно до довідки, виданої ЛКП « Старий Львів», станом на 02.10.2017 року, згідно з інвентаризаційними матеріалами ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», підвальні приміщення в буд. АДРЕСА_1 , позначені наступними літерами .I- коридор 13,9 кв.м.,ІІ 15 кв.м. ІІІ-підвал квартири АДРЕСА_6 площею 6.0 кв.м. IV коридор 15,8 кв.м., V підвал квартири 1-а, площею 6,8 кв.м., VI коридор 38,9 кв.., VII підвал квартири 1, площею 6 кв.м., VIIІ сходова клітка, площею 2,8 кв.м. загальна площа 81,4 м2.

У відповідь на запит окружної прокуратури, УКВ ДЕП ЛМР листом від 05.11.2021 № 2302-вих-103387 повідомило, що 13.06.2013 між УКВ ДЕП ЛМР та ТзОВ «Старий Рояль» укладено договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації способом викупу № 2824 на нежитлові приміщення першого поверху загальною площею 80,5 м2 за адресою: АДРЕСА_1 , технічна характеристика яких наведена у технічному паспорті від 21.06.2012.

При цьому, листом від 03.12.2021 № 2302-вих-114873 УКВ ДЕП ЛМР також повідомило, що за період з часу утворення управління (грудень 1998 року будь-які інші підвальні приміщення в будинку АДРЕСА_1 , окрім вищевказаних не відчужувались.

Також УКВ ДЕП ЛМР у вказаному листі повідомлено, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить до будинків, які передано у власність Львівській міській територіальній громаді відповідно до рішення виконавчого комітету Галицької (Ленінської) районної ради народних депутатів м. Львова від 14.04.1987 № 222.

Мотиви прийняття рішення судом

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого порушеного майнового права, обравши спосіб захисту, передбачений п.2 статті 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч.2 статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.

Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно до положень ч. 1 ст. 316 та ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

В силу ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зазначена правова норма кореспондується з ч. 4 ст. 41 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісне придбання, відповідно до ст. 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Тобто, віндикацією є особливий спосіб захисту права власності, який застосовується в тому випадку, коли власник майна фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння.

Таким чином, вбачається, що на підставі вищевказаної норми закону власник має право реалізувати своє право на захист зверненням до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння з дотриманням вимог, передбачених відповідним процесуальним законом, тобто з поданням доказів, що підтверджують його право власності на річ, що вибула з його користування.

Згідно ч. 1 ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатами розгляду заяви державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав, вносить до Державного реєстру відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав та видає інформацію з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником.

За частиною 4 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За пунктом 1 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що інститут реєстрації права власності - це за своєю суттю є підтвердження державою права власності на майно за відповідною особою. При цьому держава наділена повноваженнями підтвердити таке право особи виключно у тому випадку, якщо ця особа набула майно у власність законно. Набуття особою у власність майна в обхід закону та надання державі документів, які не відповідають вимогам законодавства з метою введення держави в оману задля реєстрації права власності на майно, не може свідчити про правомірне набуття особою майна у власність, а відтак є підставою для скасування відповідної державної реєстрації на це майно.

Отже, сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає.

Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 10.05.2018 у справі № 910/15993/16.

Судовим розглядом було встановлено, що реєстрація права власності 74,7 кв.м. підвальних нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_1 відбулась на підставі технічних висновків ТОВ «Галбудпроект» щодо відповідності будівельним нормам об`єкту нерухомого майна, що не може вважатись підставою виникнення права власності.

Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (ч. 8 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до п.30 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сесії вирішуються питання відчуження об`єктів комунальної власності.

Отже правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Львівська міська рада. Територіальна громада як власник спірного об`єкта нерухомості делегує Львівській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

За статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» представницьким органом місцевого самоврядування є відповідна місцева рада, яка відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 16 цього Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Враховуючи, що спірні нежитлові приміщення є комунальною власністю, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження ними можуть здійснюватися від імені та в інтересах територіальної громади Львівською міською радою, а тому спірне нерухоме майно могло бути відчужене виключно у разі наявності волевиявлення відповідної територіальної громади, оформленого у вигляді рішення, яке відповідає вимогам законодавства.

Статтею 327 ЦК України передбачено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді.

Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Враховуючи, що дійсним власником спірного нерухомого майна є територіальна громада м. Львова, а ЛМР рішення про відчуження спірного майна не приймалося, не було волевиявлення законного власника на його відчуження, оскільки право власності територіальної громади на вказане майно не припинялось, а дії відповідача свідчать про його недобросовісність, суд приходить до висновку, що це майно підлягає витребуванню від ОСОБА_2 на користь ЛМР на підставі ст. 388 ЦК України.

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про витребування об`єкту нерухомого майна із відкриттям нового розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

При цьому суд не погоджується з позицією представника відповідача, що спірні приміщення є допоміжними, оскільки відповідно до наявних у справі документів, таке спірне майно було зареєстровано державним реєстратором на ОСОБА_2 саме як нежитлові приміщення на підставі об`єднання об`єктів нерухомого майна.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного прав. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 23 січня 2014 року пункти 166 - 168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу в національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, легітимна мета такого втручання може полягати в контролі за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або в забезпеченні сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними із цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки -встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, пункти 40 - 43).

Найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу в право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу в право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Суд вважає легітимною мету у вигляді безоплатного позбавлення майна відповідача на користь територіальної громади, оскільки у останнього відсутні належні правові документи про придбання спірних приміщень підвалу у законний спосіб.

У зв`язку із задоволенням позову, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь Прокуратури Львівської області судовий у розмірі 50 896,86 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов керівника Франківської окружної прокуратури м. Львова, в інтересах позивача Львівської міської ради, до ОСОБА_2 , за участі третьої особи на стороні позивача: Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, про витребування з чужого, незаконного володіння об`єкту нерухомого майна,- задовольнити повністю.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 , до комунальної власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення підвалу площею 74,7 кв.м. по АДРЕСА_1 , які входять до складу нежитлових приміщень підвалу загальною площею 80,7 кв.м. по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) із відкриттям нового розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Львівської обласної прокуратури (отримувач: Львівська обласна прокуратура, , банк платника Державна казначейська служба України, м. Київ, розрахунковий рахунок № UA0000774) 50 896,86 грн. судового збору, сплаченого за подання до Галицького районного суду м. Львова позовної заяви.

Повний текст рішення проголошено 21 жовтня 2022 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя Л.Д. Мироненко