Постанова

Іменем України

26 жовтня 2022 року

м. Київ

провадження № 22-ц/796/7943/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Кравець В. А.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва про повернення позовної заяви

від 20 травня 2022 року

в складі судді Ключника А. С.

у цивільній справі №759/26639/21 Святошинського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства «ОТП БАНК»

про захист прав споживачів

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «ОТП БАНК» (далі - АТ «ОТП БАНК», Банк) про захист прав споживача банківських послуг, а саме: стягнення з відповідача пені у розмірі 1 764 000,00 грн на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»; стягнення майнової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, зокрема 3% річних в розмірі 5 832,87 грн та інфляційні втрати в розмірі 14 700,00 грн; відшкодування за рахунок відповідача моральної шкоди у розмірі 1 834 532,87 грн.

Позов мотивовано тим, що 13.09.2019, відповідно до Заяви-анкети №033/000059/19 про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» ОСОБА_1 приєдналась до публічного Договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку в іноземній та національній валюті для фізичних осіб та РКО, і до Правил користування рахунками АТ «ОТП БАНК». На підставі цього ОСОБА_1 у АТ «ОТП БАНК» відкрила поточний рахунок.

05 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до відділення «Дарницьке» АТ «ОТП БАНК» із заявою про видачу готівки зі свого поточного рахунку, в якій просила видати кошти в сумі 2 100 000,00 грн.

Зазначала, що згідно чинного законодавства та діючих в АТ «ОТП БАНК» умов та правил, Банк повинен був видати готівкові кошти не пізніше ніж через два банківські дні, тобто 08.04.2021, а видав лише 06.05.2021, після повторного подання заяви про видачу готівки.

Ураховуючи викладене та посилаючись на неправомірність відмови відповідача, позивачка просила позов задовольнити.

Також, в позовній заяві зазначила, що позов подається у правовідносинах, де вона є споживачем банківських послуг, а тому звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 67 Конституції України та ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 січня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами позовного (загального) провадження.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.05.2022 дану справу визначено судді Ключнику А. С.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09 травня 2022 року в складі судді Ключника А. С. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з мотивів несплати судового збору та надано десятиденний строк для усунення зазначеного недоліку.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що предметом у даній справі є стягнення коштів і на дані правовідносини не поширюються положення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки не вбачається, що позивачка є споживачем товарів чи послуг, а правовідносини виникли на підставі кредитного договору, в яких остання не виступає споживачем. Відтак, суд дійшов висновку, що позивач не звільнений від сплати судового збору, як споживач, і має сплачувати його на загальних підставах.

17 травня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із письмовими запереченнями на ухвалу від 09.05.2022 про залишення позовної заяви без руху, в якій вказала на те, що в тексті позовної заяві наведено обставини того, що дані правовідносини охоплюються Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки виникли на підставі договору банківського рахунку. Також зазначила, що за таких обставин є хибним висновок суду про наявність між сторонами кредитних правовідносин, в яких позивач не виступає споживачем.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20 травня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвала суду про повернення позовної заяви мотивована не виконанням позивачем вимог ухвали цього ж суду від 09 травня 2022 року.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивачка подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що вона звернулася до суду з даним позовом за захистом прав споживача, а тому є помилковим висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви з підстав не виконання ухвали суду без руху та не надання доказів сплати судового збору.

Суд дійшов помилкового висновку, що на правовідносини у даній справі не поширюються положення Закону України «Про захист прав споживачів», пославшись на те, що спірні правовідносини виникли на підставі кредитного договору, в яких позивач не виступає споживачем. Зауважила, що між нею та відповідачем відсутній будь-який кредитний договір, а правовідносини виникли із договору банківського рахунку, про що зазначено в позовній заяві.

Також, в апеляційній скарзі зазначила, що у даній справі вона звільнена від сплати судового збору, що закріплено в ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та узгоджується із правовим висновком, наведеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №761/24881/16-ц.

За наведених обставин просила скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 травня 2022 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення позовної заяви розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув недоліки, визначені судом, а саме не надав доказів сплати судового збору, а підстави звільнення від сплати судового збору, визначені ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», відсутні.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви, посилаючись на відсутність підстав звільнення позивачки від сплати судового збору, відповідно до закону.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.03.2018 у справі №76/24881/16-ц з подібними правовідносинами, щодо застосування ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" в системному аналізі із ст. 5 Закону України "Про судовий збір", навела наступний правовий висновок.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому (ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (Відомості Верховної Ради України, 2006 р., N 7, ст. 84) слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що Банк неналежним чином виконав свої зобов'язання за договором надання банківських послуг, у зв'язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом про стягнення пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання, зокрема 3% річних та інфляційних втрат і відшкодування моральної шкоди.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20.03.2019 у справі №761/26293/16-ц зазначила, що положення Закону України «Про захист прав споживачів» поширюються на правовідносини щодо відповідальності за невиконання банком зобов`язань за договором надання банківських послуг.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та безпідставно поклав на ОСОБА_1 , яка звернулася до суду за захистом прав споживача, обов`язок зі сплати судового збору та дійшов помилкового висновку про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу.

Враховуючи наведене, доводи, викладені в апеляційній скарзі, що ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви є безпідставною та перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 369, 374, 379, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 травня 2022 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

В. А. Кравець