Справа № 524/3231/21
Провадження №2/524/170/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2022 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі

головуючого судді Кривич Ж.О.,

секретаря судових засідань Швець Д.С.,

за участі представників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення пені за несплату аліментів на утримання дітей та про стягнення додаткових витрат

УСТАНОВИВ:

14.04.2021 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення пені за несплату аліментів на утримання дітей та про стягнення додаткових витрат. Позов мотивує тим, що рішенням суду з відповідача стягнуті аліменти на утримання їх спільних дітей, відповідач аліменти не сплачує. Діти хворіють, вона вимушена самостійно їх утримувати, виділяти додаткові кошти на лікування, дієтичне харчування, спортивний одяг і таке інше. Уточнивши позовні вимоги, позивач просила стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дітей в сумі 61 998 грн 12 коп. за період з 2018 року по 2021 рік, та пеню по несплаті аліментів на утримання дітей в розмірі 27 241 грн 58 коп.

Ухвалою судді від 21.05.2021 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 05.07.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

09.08.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 146-155).

Ухвалою суду від 09.12.2021 року до участі у справі залучено в якості третьої особи Автозаводський ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в Полтавській області (м. Суми).

21.12.2021 року на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог (а.с. 195-196)

Ухвалою суду від 02.08.2022 року визнано явку представника Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Полтавської області (м. Суми) обов`язковою.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник пояснила суду, що необхідність у стягненні додаткових витрат пояснюється тим, що діти хворіють, потребують обстежень та лікування, а відповідач протягом тривалого часу аліменти на утримання дітей не сплачував.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що позивачка всіляко перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми. Аліменти відповідач сплачує, і заборгованість в даний час відсутня. У справі № 524/800/19 з ОСОБА_5 вже були стягнуті додаткові кошти на утримання дітей за період, який частково співпадає із заявленим у даній справі. Представник звертав увагу, що розрахунок заборгованості по сплаті аліментів не відповідає дійсності, а тому і розрахунок пені по несплаті аліментів є не вірним. Представник вважав, що у позові слід відмовити в повному обсязі.

Допитана у судовому засіданні державний виконавець Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Копичко Т.Д. пояснила суду, що станом на 30.03.2021 року ОСОБА_4 мав заборгованість по аліментам у сумі 3 521 грн 88 коп., на 30.04.2021 року 2 830 грн 27 коп. Виконавець пояснила, що заборгованість нею була перерахована після того, як підприємством-роботодавцем ОСОБА_4 були надані документи про розмір нарахованих йому доходів та утриманих аліментів. Це пояснює різницю у сумі заборгованості у довідках від 17.03.2021 року та від 12.10.2022 року.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини справи:

22 червня 2012 року народилися ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , батьками яких є ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 22.09.2017 року з ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_8 аліменти:

-на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки заробітної плати, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 листопада 2016 року по 07 липня 2017 року включно,

-на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки заробітної плати, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 липня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення суду набрало законної сили.

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 23.07.2019 року у справі № 524/800/19 з ОСОБА_4 на корись ОСОБА_9 були стягнуті додаткові витрати на дітей за період з листопада 2016 року по лютий 2019 року в сумі 24 678 грн 82 коп., стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2016 року по лютий 2019 року у розмірі 24 398 грн 45 коп.

Рішенням Полтавського апеляційного суду від 11.11.2019 року, яке набрало законної сили, рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 23.07.2019 року змінено в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів з ОСОБА_4 на корись ОСОБА_9 , стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2016 року по лютий 2019 року в сумі 74 638 грн 39 коп.

Окрім того, рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 27.08.2020 року у справі № 524/7707/19 з ОСОБА_4 на корись ОСОБА_9 також були стягнуті додаткові витрати в сумі 9 016 грн 00 коп. за 2019 рік. Рішення набрало законної сили.

Наразі позивач просить стягнути додаткові витрати на оздоровлення, басейн, лікування дітей за період з 2018 року по 2021 рік, аргументуючи це тим, що частина чеків на лікування дітей не подавалась раніше до суду, а також пеню за прострочення сплати аліментів за період з лютого 2018 року по лютий 2019 року .

Вирішуючи спір в частині стягнення додаткових витрат на дітей, суд виходить з наступного:

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Аліменти мають на меті забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. У тих випадках, якщо в силу особливих (виключних) обставин є потреба, окрім аліментів, у додаткових витратах, суд може стягнути такі витрати з платника аліментів.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Дана стаття СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

За змістом ст. 185 Сімейного кодексу України такі витрати є додатковими, понад витрат, понесених у звичайному житті та викликані виключними обставинами.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, має каліцтво. Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які одержуються одним з батьків на утримання дитини (постанова Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі № 127/16614/15-ц ).

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягнення аліментів відповідно до ст. 181, 182 СК.

У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.

Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину є довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, перебування малолітньої дитини у закладі охорони здоров`я.

Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 18 Постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року ( в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-Х11 від 27.02.1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 3 зазначеної Конвенцій визначено, що держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 6 вказаної Конвенції держави-учасниці визнають, що кожна дитина має невід`ємне право на життя (ч. 1) та держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2).

Згідно ст.7 вказаної Конвенції дитина має право на піклування батьків з моменту народження. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до п. 1 ст. 27 зазначеної Конвенції Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Проаналізувавши викладене, суд приходить до переконання, що участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ними аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Вищенаведеними нормативними актами, які необхідно застосувати при розгляді даної позовної заяви, чітко визначено, що рішення судом має прийматись для забезпечення якнайкращого всебічного розвитку дітей, піклування щодо стану здоров`я і в першу чергу пріоритет мають інтереси дітей сторін, а мати й батько несуть рівний тягар в забезпеченні вказаних інтересів.

Згідно медичних документів діти сторін перебувають на диспансерному обліку та потребують нагляду та лікування.

Суд ураховує, що рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 23.07.2019 року та рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 27.08.2020 року з відповідача на користь позивача стягувалися додаткові витрати на дітей, в тому числі за період з листопада 2016 року по лютий 2019 року включно.

З цих підстав вимоги про компенсацію витрат за період до 01.03.2019 року задоволенню не підлягають.

Необхідним для здорового образу життя і розвитку дітей є відвідування басейну. Діти відвідують басейн кілька років поспіль, тому надання їм такої можливості є необхідним та відповідає їх інтересам.

Підлягають до врахування як додаткові витрати: оплата за басейн 22.10.2019 року 600 грн 00 коп. (а.с. 10), оплата за басейн 18.02.2020 року 300 грн 00 коп. (а.с. 13), оплата за басейн 21.11.2019 року 300 грн 00 коп. та 300 грн 00 коп. (а.с. 14), оплата за басейн 24.06.2020 року 100 грн 00 коп. (а.с. 17), оплата за басейн 09.01.2020 року 300 грн 00 коп. та 300 грн 00 коп. (а.с. 19), придбання окулярів для плавання 18.02.2020 року 180 грн 00 коп. (а.с. 20), оплата за басейн 26.06.2020 року 800 грн 00 коп. (а.с. 22), оплата абонементу до басейну 16.02.2021 року 9 360 грн 00 коп. та 9 360 грн 00 коп. (а.с. 24, 26), лазеротерапія 30.10.2020 року 90 грн 00 коп. (а.с. 35), стоматологічні послуги 550 грн 00 коп. 28.07.2020 року (а.с. 36), стоматологічні послуги 550 грн 00 коп. 23.06.2020 року (а.с. 36), стоматологічні послуги 200 грн 00 коп. 20.06.2020 року (а.с. 36), стоматологічні послуги 700 грн 00 коп. 26.06.2020 року (а.с. 36), стоматологічні послуги 200 грн 00 коп. 26.06.2020 року (а.с. 37), стоматологічні послуги 450 грн 00 коп. 13.07.2020 року (а.с. 37), стоматологічні послуги 1 000 грн 00 коп. 02.07.2020 року (а.с. 38), лазеротерапія 01.11.2020 року 300 грн 00 коп. (а.с. 39), консультації лікарів 30.10.2020 року 300 грн 00 коп. та 13.11.2020 року 250 грн 00 коп. (а.с. 40), витрати на придбання спортивного одягу та сумки 23.01.2020 року 420 грн 00 коп. (а.с. 20).

Суд вважає, що у витратах, понесених при звичайному способі життя, навіть якщо вони і є додатковими, однак не зумовлені вказаними вище особливими обставинами, участь другого з батьків обов`язковою не є.

Саме до таких витрат суд в даній справі відносить витрати позивача на придбання шкільного приладдя на суму 413 грн 80 коп., (а.с. 9), харчування в школі (08.10.2017 року 360 грн 00 коп., 09.10.2018 року 360 грн 00 коп., 22.10.2019 року 500 грн 00 коп. та 126 грн 00 коп., 22.10.2019 року 500 грн 00 коп., 17.02.2020 року 300 грн 00 коп. та 300 грн 00 коп.), плата за проїзд залізничним транспортом (174 грн 93 коп. та 322 грн 04 коп. (а.с. 27, 28), оскільки на думку суду ці витрати є поточними і не викликані особливими обставинами та і є платою на утримання дітей, які визначені судом у рішенні про стягнення аліментів.

Крім того, квитанції про оплату харчування за 05.09.2018 року 315 грн 00 коп. та 315 грн 00 коп. (а.с. 15), квитанція про оплату стоматологічних послуг на суму 1 700 грн 00 коп. за 07.04.2018 року, чек від 28.10.2017 року на суму 1 094 грн 94 коп. (а.с. 15), квитанції на придбання одягу для басейну 02.09.2018 року на суму 675 грн 00 коп. та 650 грн 00 коп. (а.с. 15), квитанції про оплату за басейн 13.09.2018 року 200 грн 00 коп. та 200 грн 00 коп. (а.с. 16), квитанції про оплату за басейн 17.04.2018 року 290 грн 00 коп. та 175 грн 00 коп. (а.с. 16), не підлягають стягненню, оскільки вони входять до періоду, який вже розглядався судом.

Квитанції на придбання ліків на суму 1 130 грн 55 коп. (а.с. 30), на придбання ліків на суму 1 637 грн 78 коп. (а.с. 31), на оплату коштів в аптеках на суму 1 727 грн 67 коп. (а.с. 32), на придбання ліків на суму 1 541 грн 02 коп. (а.с. 33), на придбання ліків на суму 1 535 грн 69 коп. (а.с. 34), на придбання ліків на суму 1 447 грн 00 коп. (а.с. 35), не підлягають стягненню, оскільки вони не є іменними, входять до періоду, який вже розглядався судом. Крім того, суду не надано доказів, що ці ліки дійсно призначались лікарем дітям сторін.

Витрати на придбання інвентарю для плавання на суму 895 грн 00 коп. (а.с. 15), не підлягають стягненню, оскільки на квитанції відсутня дата здійснення покупки.

Витрати згідно чеків:

-від 02.08.2017 року на суму 279 грн 01 коп. на оплату коштів ТОВ «Експансія» гіпермаркет (а.с. 6),

-від 22.11.2019 року на суму 300 грн 00 коп., 150 грн 00 коп., 300 грн 00 коп., 300 грн 00 коп., 300 грн 00 коп., 1 000 грн 00 коп., сплачені на ім`я ОСОБА_10 (а.с. 11),

-від 22.11.2019 року на суму 1 460 грн 00 коп. та 150 грн 00 коп., сплачені на ім`я ОСОБА_10 (а.с. 12),

-від 17.02.2020 року на суму 1 000 грн 00 коп., 1 000 грн 00 коп. та 1 000 грн 00 коп., сплачені на ім`я ОСОБА_10 (а.с. 18),

-від 20.01.2020 року на суму 1 000 грн 00 коп., сплачені на ім`я ОСОБА_10 (а.с. 18), від 12.09.2020 року на суму 2 699 грн 00 коп.,

не підлягають до стягнення, оскільки невідомо, за які послуги сплачувала позивач і у зв`язку з якою потребою дітей.

Чек № 00цб-094450 від 12.09.2020 року на суму 2 699 грн 00 коп. на придбання приладу Самсунг у м. Білій Церкві (а.с. 19) та товарний чек без № і дати на придбання одягу та 2 рюкзаків на суму 824 грн 00 коп. (а.с. 20), не підтверджують, ким придбавався товар та для кого, тому врахуванню до додаткових витрат не підлягають.

Придбання позивачкою ноутбуку та смартфону на суму 29 197 грн 90 коп. (а.с. 21) не викликані особливими обставинами та потребами дітей.

Також не підлягають до стягнення надані позивачем квитанції про батьківську плату на суму 4 223 грн 22 коп. (а.с. 7, 8, 9), оскільки вони не є платіжними дорученнями, а лише бланками із реквізитами для оплати за перебування дитини у дошкільному закладі освіти; на квитанціях відсутні докази оплати коштів у банку. Крім того, на них мається лише місяць, за який необхідно провести оплату, та невідомо в якому році.

Суд також приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат на подорож дітей сторін до Єгипту (квитанція № 951974 від 28.01.2020 року на суму 30 000 грн 00 коп. (бронювання туру до Єгипту (а.с 20).

Ураховуючи те, що відповідач зобов`язаний утримувати дітей на рівні з позивачем, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткових витрат на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01.03.2019 року по 14.04.2021 року в розмірі 13 455 грн 00 коп. (26 910,00/2 = 13 455,00 грн.).

Позивачем не наведено обставин та відсутні доводи щодо необхідності забезпечення оплати інших додаткових витрат на утримання дітей у більшому розмірі, ніж встановлено судом за вищевказаних обставин.

Вирішуючи спір в частині стягнення пені за несплату аліментів на утримання дітей, суд виходить з наступного:

Спірні правовідносини врегульовуються нормами Сімейного кодексу України.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Пеня за несплату аліментів за березень 2019 року становить 35 742 грн 09 коп. (4 605 грн 94 коп. х 776 днів прострочки за період з 01.03.2019 року по 14.04.2021 року), за квітень 2019 року 32 875 грн 96 коп. (34 412 грн 88 коп. х 745 днів), а разом 68 618 грн 05 коп.

Подальший обрахунок пені за наступні періоди суд не проводив, оскільки очевидним є той факт, що пеня значно перевищує розмір заборгованості.

Розмір заборгованості по аліментам на час звернення позивача до суду становив 3 521 грн 88 коп. Дана сума узгоджується з розрахунками заборгованості, проведеними державним виконавцем Копичко Т.Д. ( а.с. 219-222).

Ураховуючи викладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 521 грн 88 коп. пені за прострочення сплати аліментів на утримання дітей у період з 01.03.2019 року по 30.03.2021 року.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп.

Ураховуючи вищевикладене, відповідно до статей263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3 521 грн 88 коп. пені за прострочення сплати аліментів на утримання дітей у період з 01.03.2019 року по 30.03.2021 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01.03.2019 року по 14.04.2021 року в розмірі 13 455 грн 00 коп.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн 00 коп.

Платіжні реквізити для сплати судового збору

Отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106

Код отримувача (код ЄДРПОУ) 37993783

Банк отримувача Казначейство України (ЕАП)

Рахунок отримувача UA0026001

Код класифікації доходів бюджету 22030106

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 17.10.2022 року.

Суддя Ж.О. Кривич