Справа № 458/1393/18
Провадження № 2/455/203/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

28 жовтня 2022 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Пошивака Ю.П.,

секретар судового засідання Бобельська Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду - залі судових засідань, цивільну справу №458/1393/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

10.12.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Турківського районного суду Львівської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 11.02.2017 року між нею та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, згідно якого вона передала у власність, а ОСОБА_2 отримав у власність грошові кошти 256737,50 гривень, що еквівалентно 9500,00 доларам США, станом на день позики згідно офіційного курсу НБУ, та підтверджується розпискою. Відповідач зобов`язувався повернути їй таку ж суму коштів в термін до 01.03.2017 року, а у випадку прострочення повернення сплатити штраф у розмірі 10 відсотків за один місяць. Проте, станом на 03.12.2018 року відповідачем не повернуто отриманої в позику суми коштів.

Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 04.04.2018 року у справі №458/1007/17 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було задоволено в повному обсязі та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 436201,75 гривень (основна сума боргу та 10 відсотків за кожен місяць за період з 01.03.2017 року по 01.10.2017 року), що еквівалентно 16472,87 доларам США та судові витрати. Дане рішення відповідачем не оскаржувалося та набрало законної сили. На підставі даного рішення судом видано виконавчий лист, який позивачем було пред`явлено до примусового виконання у Турківський районний відділ ДВС ГТУЮ у Львівській області.

Предметом судового розгляду у даній справі було стягнення основної заборгованості та 10 відсотків за період з 01.03.2017 року по 01.10.2017 року. Відповідач не сплачував жодного разу заборгованої суми, внаслідок чого основна сума заборгованості не змінилася, проте, збільшився період заборгованості з моменту пред`явлення позову у справі №458/1007/17.

Станом на 03.12.2018 року період заборгованості, після пред`явлення позову, становить з 01.10.2017 року до 01.12.2018 року (14 місяців) 358928,50 гривень, що еквівалентно 12718,94 долари США, згідно офіційного курсу НБУ. Інфляційні збитки за вказані періоди складають 24852,14 гривень.

Просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики в сумі 383780,64 гривні, що еквівалентно 13599,60 доларам США, згідно офіційного курсу на момент пред`явлення позову.

Ухвалою судді Турківського районного суду Львівської області від 19.09.2019 року провадження у справі відкрито, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 30.10.2019 року провадження у даній справі було закрито.

Постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду від 18.02.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Турківського районного суду Львівської області від 30.10.2019 року про закриття провадження у справі скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

З протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2020 року (а.с.71) відомо, що призначення не відбулося, оскільки не вистачало потрібної кількості суддів для розподілу справи.

Розпорядженням в.о. голови Турківського районного суду Львівської області ОСОБА_3 №01-09/135/20 від 13.03.2020 року справу передано на розгляд найбільш територіально наближеного суду до Старосамбірського районного суду Львівської області в зв`язку з неможливістю автоматизовано розподілити справу, оскільки рішенням Вищої ради правосуддя №3049/0/15-19 від 21.11.2019 року єдиний працюючий суддя Турківського районного суду Львівської області ОСОБА_3 відсторонений від здійснення правосуддя до набрання законної сили вироком суду або закриття кримінального провадження (всі інші посади суддів вакантні), що підтверджується протоколом про неможливість автоматизованого розподілу справи між суддями.

26.03.2020 року справа поступила до Старосамбірського районного суду Львівської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2020 року справа передана судді ОСОБА_4 .

Ухвалою судді від 08.05.2020 року дану справу прийнято до розгляду та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11 годину 00 хвилин 17.02.2021 року.

Наказом від 10.07.2020 року суддю ОСОБА_4 відраховано зі штату Старосамбірського районного суду Львівської області у зв`язку з її смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на вказані обставини, на підставі розпорядження керівника апарату суду Волошина І.С. по даній справі був призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Призначення не відбулося, оскільки не вистачало потрібної кількості суддів для розподілу справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2020 року справу передано для розгляду судді Пошиваку Ю.П.

Ухвалою судді від 31.08.2020 року дану справу прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 16 годину 30 хвилин 30.09.2020 року.

Ухвалою суду від 30.09.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 14 годину 00 хвилин 10.03.2021 року, яке було перенесено на 15 годину 00 хвилин 04.06.2021 року.

Ухвалою суду від 04.06.2021 року судове засідання відкладено на 15 годину 00 хвилин 09.11.2021 року.

Ухвалою суду від 09.11.2021 року судове засідання відкладено на 15 годину 00 хвилин 04.02.2022 року, яке було перенесено на 09 годину 00 хвилин 24.05.2022 року.

Ухвалою суду від 24.05.2022 року судове засідання відкладено на 14 годину 00 хвилин 16.09.2022 року, яке відкладено на 14 годину 30 хвилин 28.10.2022 року.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. 20.10.2022 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій вона просить розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Юхименко Р.І. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причина неявки суду не відома.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Судом встановлено, що 11.02.2017 року між позичальником ОСОБА_2 та позикодавцем ОСОБА_1 було укладено договір позики грошей за умовами якого позикодавець передала позичальнику грошові кошти в сумі 256737 (двісті п`ятдесять шість тисяч сімсот тридцять сім) гривень 50 копійок, що еквівалентно 9500,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повністю повернути позику за цим договором до 01.03.2017 року, а у випадку несвоєчасного погашення позики, тобто після 01.03.2017 року ОСОБА_2 зобов`язувався повернути ОСОБА_1 з нарахуванням відсотків на залишок боргу з розрахунку 10 % в місяць. На підтвердження укладення договору позики позичальник видав позикодавцю розписку (а.с. 11).

Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 04.04.2018 року у справі №458/1007/17 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 436201,75 гривень, боргу за договором позики, що станом на 18.10.2017 року еквівалентно 16472,87 доларам США, а також 432,02 гривень на відшкодування судових витрат у виді судового збору, а всього 440563,77 гривні, що станом на 04.04.2018 року еквівалентно 16732,66 доларів ШСА (а.с.12-13).

З постанови про закінчення виконавчого провадження №56586712, винесеної 04.10.2019 року начальником Турківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Максимовичем В.В. відомо, що з пенсії боржника ОСОБА_2 стягнуто та перерахованого на користь ОСОБА_1 13671,44 гривню присудженого боргу на користь держави 1003,92 гривні виконавчого збору та користь ГТУЮ у Львівській області 213,50 гривень витрат виконавчого провадження. 02.10.2019 року ОСОБА_2 вніс на депозитний рахунок відділу кошти в сумі 470221,98 гривень, з яких 03.10.2019 року перерахованого 427144,33 гривні боргу на користь ОСОБА_1 платіжне доручення №1890, та користь держави 43077,65 гривень виконавчого збору платіжне доручення 31890. Отже присуджена заборгованість в сумі 440815,77 гривень сплачена на користь стягувача в повному обсязі, виконавчий збір в сумі 44081,57 стягнуто та перераховано на користь держави, витрати в сумі 213,50 гривень перераховано на користь ГТУЮ у Львівській області. Авансовий внесок 03.10.2019 року перераховано на користь стягувача платіжним дорученням №61 (а.с.31).

Щодо вимог позивачки про стягнення заборгованоссті за договором позики, то суд приходить до наступного висновку.

Предметом позову є стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 заборгованості за договором позики в сумі 383780,64 гривень, що еквівалентно 13599,60 доларів США, згідно офіційного курсу НБУ на момент пред`явлення позову. Предмет позову вкючає в себе: стягнення відсотків за несвоєчасне повернення позики за період з 01.10.2017 року по 01.12.2018 року в сумі 358928,50 гривень, а також інфляційні збитки в сумі 24852,14 гривні за цей же період.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно з статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач фактично не спростував обумовлений договором позики обов`язок повернення боргу.

Крім того, стягнення заборгованості за позикою, еквівалентної обумовленій сторонами сумі в іноземній валюті, відповідає вимогам закону та умовам укладеного між сторонами спору договору.

А відтак, суд вважає, що передбачене ч.2 ст.625 ЦК України нарахування 10 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Таким чином, позивачка ОСОБА_1 має право на стягнення з відповідача 10 % річних, які визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Що стосується вимог позивачки про стягнення інфляційних втрат, то суд приходить до наступного висновку.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у гривні.

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях із визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Схожий за змістом правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19).

Відповідно до умов договору позики від 11.02.2017 року ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 256737,50 гривень, еквівалентну 9500,00 доларів США до 11.03.2017 року.

Тобто, у цьому випадку предметом грошового зобов`язання є грошові кошти, виражені в гривнях із визначенням еквівалента в іноземній валюті.

При цьому, звертаючись до суду з цим позовом, позивачка просила стягнути з відповідача заборгованість, виходячи з курсу готівкового продажу комерційними банками на день повернення грошей (станом на 03.12.2018 року 1 USD = 28,22 гривень).

Суд вважає, що втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються стягненням суми заборгованості з використанням еквіваленту іноземної валюти.

Таким чином, неможливість нарахувати інфляційні втрати на грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, узгоджуються із нормами цивільного законодавства України.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.02.2022 року у справі № 2610/9200/2012 (провадження № 61-13809св21).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, а саме: стягнути з відповідача на користь позивачки 358928,50 гривень. В задоволенні решти вимог - відмовити.

При поданні позовної заяви позивачкою сплачено судовий збір в сумі 3837,91 гривень, відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в сумі 3589,381 гривень.

Керуючись ст.ст.611, 625,1046, 1049ЦК України, ст.ст.12, 13, 19, 89, 95,133, ч.1 ст.141, ч.2 ст.247, ст.ст.229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354,355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки та жительки АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , заборгованість в сумі 358928 (триста п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот двадцять вісім) гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки та жительки АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 3589 (три тисячі п`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 38 копійок сплаченого судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Пошивак Ю.П.