Справа № 175/3869/21
Провадження № 2/175/1136/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М ЕН Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2022 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Бойко О.М.,

при секретарі судового засідання Кучеренко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Територіального сервісного центру №1241 РСЦ МВС в Дніпропетровській області, Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 про зняття з арешту та заборони відчуження майна,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Територіального сервісного центру №1241 РСЦ МВС в Дніпропетровській області, Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 про зняття з арешту та заборони відчуження майна.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає про те, що відповідно до відповіді Територіального сервісного центру №1241 від 22 квітня 2020 року вих№31/4-1241-9аз на адвокатський запит про надання інформації, він дізнався, що 10 листопада 2003 року Відділом розшуку УДАІ в Дніпропетровській області внесено обмеження «відчуження заборонено» на транспортний засіб марки BMW, модель 3201, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (VIN): НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , на підставі постанови Прокуратури Кіровського району, а також 03 жовтня 2006 року Дніпропетровським РЕВ-2 внесено обмеження «відчуження заборонено», на підставі постанови Дніпропетровського ВДВС.

Так, діючи на підставі нотаріально засвідченої довіреності від 25 жовтня 2017 року, позивач через представника ОСОБА_3 , звернувся до Дніпропетровської обласної прокуратури з запитом щодо надання інформації стосовно наявності підстав заборони відчуження вказаного автомобіля та можливості зняття такої заборони з даного транспортного засобу. Однак, у відповідь на запит, надійшло письмове повідомлення Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 від 19.11.2020 року вих. №71-163-20, яким зазначено, що надати інформацію стосовно накладеного арешту на транспортний засіб BMW модель 3201, номерний знак НОМЕР_1 не надається можливим, у зв`язку з відсутністю відповідних матеріалів.

Крім того, 12 жовтня 2017 року діючи на підставі нотаріально засвідченої довіреності, позивач через представника ОСОБА_3 , звернувся до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з запитом щодо надання інформації стосовно наявності підстав заборони відчуження вказаного автомобіля та можливості зняття такої заборони з даного транспортного засобу.

У відповідь на запит, надійшло письмове повідомлення Начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Олександра Більчука від 21.10.2020 року вих.№22670/02-64/2880, в якому зазначено, що перевіркою даних автоматизованої системи виконавчого провадження, будь-яка інформація про накладення арешту вказаним відділом ДВС на майно ОСОБА_2 за 2006 рік, відсутня. Разом з цим, до цього часу, арешт з транспортного засобу: марки «BMW модель 3201», номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (VIN): НОМЕР_2 не знято.

У зв`язку з чим, позивач звернувся з даним позовом, оскільки діючи на підставі нотаріально завіреної довіреності, він позбавлений можливості здійснити відчуження вказаного автомобіля.

Представник позивача у судове засідання надав письмову заяву у якій зазначив про можливість розгляду справи без їх участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представники відповідачів, будучи належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, тому на підставі ст. 280 ЦПК України, суд розглядаю справу в заочному порядку.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, дійшов до наступного висновку.

Так, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ст. 82 ЦПК України).

Так у судовому засіданні встановлено, що відповідно до відповіді Територіального сервісного центру №1241 від 22 квітня 2020 року вих. №31/4-1241-9аз на адвокатський запит про надання інформації, він дізнався, що 10 листопада 2003 року Відділом розшуку УДАІ в Дніпропетровській області внесено обмеження «відчуження заборонено» на транспортний засіб марки BMW, модель 3201, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (VIN): НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , на підставі постанови Прокуратури Кіровського району, а також 03 жовтня 2006 року Дніпропетровським РЕВ-2 внесено обмеження «відчуження заборонено», на підставі постанови Дніпропетровського ВДВС.

Так, діючи на підставі нотаріально засвідченої довіреності від 25 жовтня 2017 року, позивач через представника ОСОБА_3 , звернувся до Дніпропетровської обласної прокуратури з запитом щодо надання інформації стосовно наявності підстав заборони відчуження вказаного автомобіля та можливості зняття такої заборони з даного транспортного засобу. Однак, у відповідь на запит, надійшло письмове повідомлення Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 від 19.11.2020 року вих. №71-163-20, яким зазначено, що надати інформацію стосовно накладеного арешту на транспортний засіб BMW модель 3201, номерний знак НОМЕР_1 не надається можливим, у зв`язку з відсутністю відповідних матеріалів.

Крім того, 12 жовтня 2017 року діючи на підставі нотаріально засвідченої довіреності, позивач через представника ОСОБА_3 , звернувся до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з запитом щодо надання інформації стосовно наявності підстав заборони відчуження вказаного автомобіля та можливості зняття такої заборони з даного транспортного засобу.

У відповідь на запит, надійшло письмове повідомлення Начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Олександра Більчук від 21.10.2020 року вих.№22670/02-64/2880, в якому зазначено, що перевіркою даних автоматизованої системи виконавчого провадження, будь-яка інформація про накладення арешту вказаним відділом ДВС на майно ОСОБА_2 за 2006 рік, відсутня. Разом з цим, до цього часу, арешт з транспортного засобу: марки «BMW модель 3201», номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (VIN): НОМЕР_2 не знято.

У зв`язку з чим, позивач звернувся з даним позовом, оскільки діючи на підставі нотаріально завіреної довіреності, він позбавлений можливості здійснити відчуження вказаного автомобіля.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, транспортний засіб марки «BMW», модель 3201, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (VIN): НОМЕР_2 , належить ОСОБА_2 , який у свою чергу, видав нотаріально засвідчену довіреність від 25 жовтня 2017 року на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , якою уповноважив їх розпоряджатися та користуватися вказаним транспортним засобом. Разом з тим, як вбачається з тексту зазначеної довіреності, власник транспортного засобу, не наділяв повноваження ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , представляти його інтереси в судових органах, у тому числі й подавати від його мені будь-які позовні зави в його інтересах та з приводу майна належного йому на праві власності (у тому числі з приводу даного транспортного засобу).

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 , підставою для скасування арешту з майна, зазначав що вищевказане обтяження у вигляді арешту та заборони відчуження транспортного засобу марки «BMW», модель 3201, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (VIN): НОМЕР_2 , позбавляє його можливості (діючи на підставі нотаріально завіреної довіреності) здійснити відчуження вказаного автомобіля, що грубо порушує його права, проте жодними належними доказами, позивач не обґрунтовує свої законні повноваження на право звернення до суду з даним позовом сам від імені власника транспортного засобу.

Таким чином, оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту, слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем обраний невірний спосіб захисту, оскільки ним пред`явлено позовні вимоги у яких він просить зняти арешт і обтяження з майна, яке йому не належить, та не підтверджує належними та допустимими доказами свої повноваження щодо можливості подання до суду даної позовної заяви від імені безпосереднього власника автомобіля, оскільки зазначені обтяження вчинені виключно в конкретному випадку та при індивідуальних обставинах саме ОСОБА_2 , тому у суду відсутні правові підстави для можливості скасувати дане обтяження за заявою третьої особи, яка не має на те законних повноважень.

З огляду на наведене, суд вважає, що позивачем неправильно визначено спосіб захисту порушеного права чи інтересу, у той час, коли позивач може захистити своє порушене право, визначивши вірний спосіб його захисту, який передбачено чинним законодавством.

Разом з тим, відповідно до ст.49 ЦПК України, суд позбавлений процесуальної можливості самостійно змінювати предмет чи підставу позовних вимог.

Отже, невірно обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови у задоволенні пред`явлених особою вимог.

З урахуванням висновку суду про відмову у задоволенні позовних вимог, тому на підставі п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 137, 141, 259, 263-265, ч.1 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Територіального сервісного центру №1241 РСЦ МВС в Дніпропетровській області, Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 про зняття з арешту та заборони відчуження майна відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок позивача ОСОБА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Бойко