Справа № 298/1077/21
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 жовтня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Кондора Р. Ю.,

розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 10 березня 2022 року, повний текст рішення складено 11.03.2022, ухвалене суддею Лютянською М. С.,

у с т а н о в и в:

У жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини.

Позов обґрунтувала тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У цьому шлюбі в них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 27.10.2016 шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано та стягнуто з останнього на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Зазначала, що на даний час суттєво змінився як порядок нарахування і стягнення аліментів на утримання доньки, так і встановлений законодавством розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а стягуванні за судовим рішенням від 27.10.2016 аліменти не є достатніми для задоволення потреб дитини. При цьому донька знаходиться на її повному утриманні і вона забезпечує її всім необхідним для гармонійного розвитку, задоволення потреб (відвідування гуртків, медичні огляди, лікування сезонних захворювань, літній відпочинок тощо). Натомість, відповідач жодних дій щодо збільшення розміру не здійснює, хоча має таку можливість, оскільки офіційно працює у ДВНЗ «УжНУ» та у приватному стоматологічному кабінеті, на утриманні інших дітей і непрацездатних батьків не має, а відтак, зважаючи на його витрати і рівень життя, може сплачувати аліменти на дитину у більшому розмірі.

Посилаючись на наведені вище обставини просила суд змінити розмір аліментів, визначених рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 27.10.2016 у цивільній справі № 298/1095/16-ц, та стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати набрання рішенням законної сили.

Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 10 березня 2022 року цей позов ОСОБА_1 задоволено.

Змінено розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2016 року у цивільній справі №298/1095/16-ц, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням місцевого суду ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості через порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Скаргу мотивував тим, що судом першої інстанції належним чином не враховано його майновий стан та наявність у нього постійного місця роботи і сталого доходу.

Стверджував, що він разом із позивачкою мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Так, його сукупний щомісячний дохід не перевищує 9 000 грн, а відтак його доходи дозволяють сплачувати щомісячно аліменти на утримання доньки біля 3 000 грн, що, на його думку, є достатнім зважаючи на його матеріальний стан.

Зауважував і те, що нормами СК України передбачено стягнення аліментів на одну дитину у розмірі 1/4 частини від доходів їх платника, однак із нього вже стягуються за судовим рішенням аліменти на доньку в розмірі 1/3 частини від його доходів, що є більшим за розміром, аніж це визначено законом.

Наголошував, що місцевим судом не було дотримано балансу обох сторін у справі та не враховано недоведеність позивачкою своїх вимог.

З огляду на наведене вище просив оскаржене рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 . Водночас просив поновити йому строк на апеляційне оскарження цього рішення суду першої інстанції як пропущеного з поважних причин.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 02 травня 2022 року, зокрема поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 10.03.2022.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 позивачка ОСОБА_1 посилалась на її надуманість і безпідставність, просила таку скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення місцевого суду без змін.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 09 червня 2022 року цю справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 місцевий суд виходив із їх обґрунтованості та доведеності, проте колегія суддів із такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може через порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права з огляду на таке.

Судом установлено, що сторони з 19 лютого 2015 року перебували між собою у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 01.12.2020 (а.с.8).

Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2016 року розірвано шлюб, зареєстрований 19.02.2015 між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 у виконкомі Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом № 19. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття (а.с.5-7).

Згідно з довідкою про склад сім`ї, виданою ОСББ «Дім-33» за № 73 від 26.08.2021, ОСОБА_1 разом із донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані і проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).

Із довідки виконавчого комітету Великоберезнянської селищної ради за № 155 від 23.02.2022 видно, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на повному утриманні, вихованні своє матері ОСОБА_1 , з якою разом проживають у кв. АДРЕСА_2 (а.с.58).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, наданого головним державним виконавцем Великоберезнянського відділу ДВС в Ужгородському районі Закарпатської області ПЗМУ Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Пітков`ятем С. від 12.08.2021 № 52919590, станом на 01 серпня 2021 року є відсутня заборгованість по виконавчому листі № 298/1095/16-ц від 08.11.2016 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх його доходів щомісячно, починаючи з 28.09.2016 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.15, 16).

Як убачається з довідок про доходи за № 939, 940, 941, 942, 943 від 11.08.2021, видані ДВНЗ «УжНУ», ОСОБА_2 працює у цьому навчальному закладі та займає посаду старшого викладача, його дохід з січня по липень 2021 року загалом склав 57 809,24 грн, із якого утримано: військовий збір 867,15 грн; податок на доходи з фізичних осіб 10 405,67 грн; профспілкові внески 578,08 грн; по виконавчому документу - 15 510,59 гривень (а.с.17-21).

Згідно з довідкою № 284 від 07.03.2022 «Великоберезнянського центру первинної медико-санітарної допомоги» Ужгородської районної ради, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на «Д» обліку у сімейного лікаря з діагнозом хронічний бронхіт з частими загостреннями (а.с.60).

Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Україною, «держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини».

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини).

За змістом частин 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частина перша статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кореспондує, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч. 8 ст. 7 СК України).

За правилами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з ч. 2 ст. 150, ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, та зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною першою ст. 182 СК України врегульовано, що при визначенні розміру аліментів суд ураховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних права; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини,що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, аніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).

Статтями сьомими законів України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що в 2021 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить, зокрема, з 1 липня 2 510 грн, з 1 грудня 2 618 грн, а в 2022 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2 618 грн, з 1 липня 2 744 грн, з 1 грудня 2 833 гривні.

За приписами ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отож, у зв`язку зі значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд установить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє чи не дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити чи зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження, як це регламентовано ст. 192 СК України.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, або ж навпаки). Такі ж висновки містяться, наприклад, і в постановах Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 128/373/18 (провадження № 61-43813св18), від 29.01.2021 у справі № 303/369/20 (провадження № 61-17250св20), які апеляційний суд, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З огляду на це, колегія суддів уважає, що позивачка управі була в даному випадку як одержувачка аліментів просити суд про зміну способу стягнення присуджених аліментів на утримання дитини.

Однак колегія суддів, з огляду на матеріали справи та фактичні обставини, у тому числі на підтверджені належними доказами доходи відповідача, не погоджується з визначеним місцевим судом розміром аліментів у сумі 5 000 грн щомісячно, та доходить висновку, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 слід стягнути аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн щомісячно, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів відповідатиме інтересам самої дитини, її правам, покриватиме суттєву частину витрат на неї і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини та не порушуватиме правила щодо рівності батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, апеляційний суд уважає, що позивачка частково довела належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку достатніми доказами свою вимогу, яка поза розумним сумнівом знайшла своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає частково слушними, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та частково спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а відтак апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин рішення місцевого суду не може вважатись законним та обґрунтованим, а тому, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає до зміни в частині визначеного у твердій грошовій сумі розміру аліментів на утримання дитини.

Керуючись статтями 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 10 березня 2022 року в частині визначення розміру стягуваних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінити та визначити їх у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень щомісячно, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В решті вимог про стягнення аліментів відмовити.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідачка

Судді