Ухвала

20 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 293/2654/21

провадження № 61-10253ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 07 липня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання забрати неякісний товар, стягнення коштів за неякісний товар,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання забрати неякісний товар, стягнення коштів за неякісний товар.

В обґрунтування позову зазначала, що ОСОБА_2 з 06 лютого 2017 року був фізичною особою-підприємцем та займався різанням, обробленням та оздобленням декоративного та будівельного каменю. 12 грудня 2018 року вона придбала у відповідача гранітну плитку «покостівський» розміром 80x60x3 см в кількості 80 кв. м за ціною 780 грн/кв. м на суму 62 400,00 грн, яка була доставлена їй за адресою проживання: АДРЕСА_1 . Плитка була без дефектів. 06 лютого 2019 року вона придбала ще 103 кв. м такої плитки на суму 82 400,00 грн. Друга партія плитки була також добре запакована, тому вона її не перевіряла.

Вказувала, що придбала вказаний товар взимку, а в травні 2019 року майстри почали встановлювати плитку та виявили, що частина плитки розколота та має інші недоліки. Із 103 кв. м плитки 83 штуки були тріснуті та 80% відсотків мали відхилення від норми. Вона домовилася з відповідачем про обмін бракованої плитки. У кінці серпня 2019 року найняла перевізника ОСОБА_3 , який на вантажному автомобілі перевіз відповідачу браковану плитку (83 шт.) та 24 серпня 2019 року привіз їй на заміну іншу плитку, але її було не 83 шт., а 79 шт., крім того, частина плитки була розбита.

Зазначала, що у листопаді 2019 року надіслала відповідачу офіційну претензію, яку ОСОБА_2 проігнорував.

Ураховуючи викладене та з урахуванням уточнень, просила суд зобов`язати ОСОБА_2 вивезти браковану гранітну плитку розмірами 80x60x3 см з будинковолодіння на АДРЕСА_1 у кількості 44 шт.; стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 37 440,00 грн за браковані гранітні плитки розміром 80x60x3 см у кількості 44 шт. та 5 500,00 грн за послуги доставки плитки автоперевізником.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 07 липня 2022 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суди, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , виходили з того, що у матеріалах справи відсутні докази звернення позивачки до відповідача з пропозицією щодо явки останнього або уповноваженого представника для складання акта приймання товару за якістю, доказів надання згоди відповідача на одностороннє приймання товару позивачкою також не надано. Крім того, належних і допустимих доказів того, що недоліки товару виникли до передання його перевізникові, позивачка суду не надала. ОСОБА_1 не зазначено об`єктивних причин неможливості виявлення та повідомлення продавця про недоліки у момент отримання товару від перевізника, оскільки остання мала законні права у повній мірі перевірити товар засвідчити його якість, а вже потім отримувати його, не бажання ОСОБА_1 здійснити перевірку не є доказом вини відповідача, позивачка мала право відмовитись від договору купівлі-продажу до моменту отримання товару у випадку порушення відповідачем її прав.

14 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 07 липня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є захист прав споживачів шляхом зобов`язання забрати неякісний товар, стягнення коштів за неякісний товар у розмірі 42 940,00 грн, що є меншим, ніж дві п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (620 250,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Враховуючи те, що касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 3 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 07 липня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання забрати неякісний товар, стягнення коштів за неякісний товарвідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний