Справа № 450/47/22
Провадження № 2/466/1334/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2022 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Донченко Ю.В.

при секретарі Назаркевич Ю.В.

справа №450/47/22

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про стягнення шкоди,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,-

встановив:

В січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, в якому просив: стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на його користь завдану шкоду згідно поданого розрахунку в розмірі 620 540, 00 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що він черговий раз звернувся до відділу у Пустомитівському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області із заявою про реєстрацію земельної ділянки кадастровим реєстратором, в чому йому було відмовлено у такій реєстрації за його заявою. Вказує що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року визнано протиправним і скасовано рішення Державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру Пустомитівського району Львівської області Головного управління Держгеокарастру у Львівській області від 09.12.2019 р.№РВ-460132497/2019 та зобов`язано відповідача внести відомості до Державного земельного кадастру шляхом здійснення державної реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 2 га. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства. Незважаючи на судові рішення відповідач протягом тривалого часу відмовляється виконати вимоги державного виконавця. Внаслідок прийнятих протиправних рішень позивач був позбавлений можливості використовувати землю за цільовим призначенням, внаслідок чого зазнав матеріальних збитків у зв`язку з неотриманням доходів, а також моральної шкоди.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що такі дії відповідача є істотним порушенням чинного законодавства і суперечать інтересам позивача, останній звертається з даним позовом до суду, відповідно просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою судді Пустомитівського районного суду Львівської області Кукси Д.А. від 12.01.2022 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про стягнення шкоди скеровано до Шевченківського районного суду м.Львова за підсудністю.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2022 року справу №450/47/22 передано до розгляду суді ОСОБА_3 .

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова від 22.02.2022 року позовну заяву - залишено без руху.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 08.06.2022 року цивільну справу прийнято до свого провадження. Відкрито загальне позовне провадження.

27.09.2022 року представником відповідача - головного управління Держгеокадастру у Львівській області - Баїк Ю.П. подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що заявлені позовні вимоги є безпідставними, необгрунтовваними та такими, що не підлягають до задоволення. Зокрема вказує, що аналогічний спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядався Пустомитівським районним судом Львівської області. Рішенням даного суду позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області в користь ОСОБА_1 300 000,00 грн. моральної шкоди. У стягненні з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області в користь ОСОБА_1 237 661,00 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди відмовлено. Рішення оскаржувалось в апеляційній та касаційній інстанції та набрало законної сили. Отже позивач реалізував своє право на відшкодування моральної шкоди. Разом з тим, наявність у позивача права на землю та бажання отримати конкретну земельну ділянку не тягне за собою обов`язку держави надати позивачу саме цю земельну ділянку. Вказана земельна ділянка не була майновим благом позивача. Позивач лише мав право на отримання земельної ділянки, але це право до його реалізації в передбаченому законом порядку не пов`язано з конкретною земельною ділянкою.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити такі з огляду на мотиви викладені у позовній заяві.

Представник відповідача головного управління Держгеокадастру у Львівській області - Баїк Ю.П. в судовому засіданні заперечила щодо задоволення даного позову. Надала пояснення, аналогічні, які викладені у відзиві, відповідно просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні усіх обставин справи у їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст.129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно дост.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до ст. 79, 791 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до статті 193, 196, 204 ЗК України державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Склад відомостей Державного земельного кадастру визначається законом. Ведення Державного земельного кадастру здійснюється відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру встановлює Закон України Про Державний земельний кадастр від 07.07.2011 № 3613-VI (далі Закон України № 3613-VI).

Згідно із статтею 9 Закону України № 3613-VI внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор є державним службовцем. Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій. Державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки (район, місто республіканського значення Автономної Республіки Крим, місто обласного значення). Підстави та основні вимоги щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру врегульовано статтею 21 Закону України № 3613-VI. Внесення відомостей до Державного земельного кадастру здійснюється у строк, що не перевищує чотирнадцяти робочих днів з дня отримання відповідних документів, якщо цим Законом не встановлено інший строк для здійснення цих дій (частина чотирнадцята статті 21 Закону № 3613-VI). Відповідно до статті 24 Закону України № 3613-VI державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється, зокрема, за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Частиною четвертою статті 24 Закону України № 3613-VI визначено, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Згідно з частиною п`ятою статті 24 Закону України № 3613-VI державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: - перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; - за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки, як визначено у частині шостій статті 24 Закону України № 3613-VI, є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Згідно із статтею 5 Закону України № 3613-VI Державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях. Порядок ведення Державного земельного кадастру визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог цього Закону.

На підставі частини третьої статті 5 Закону України № 3613-VI Кабінет Міністрів України постановою від 17.10.2012 № 1051 затвердив Порядок ведення Державного земельного кадастру (далі Порядок № 1051).

У пунктах 4, 5 Порядку № 1051 зазначено, що ведення Державного земельного Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України "Про Державний земельний кадастр" та цим Порядком. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей. Державний кадастровий реєстратор має посвідчення Державного кадастрового реєстратора і власну печатку, форми та опис яких визначаються Мінагрополітики. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об`єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов`язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється.

Пунктом 6 Порядку № 1051 визначено повноваження державних кадастрових реєстраторів Держгеокадастру та його територіальних органів, до яких серед іншого належать: здійснення реєстрації заяв про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації; формування поземельних книг на земельні ділянки, внесення записів до них, забезпечення їх зберігання; присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам; проведення перевірки відповідності поданих документів вимогам законодавства.

Відповідно до пунктів 69-74 Порядку № 1051 внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється за заявою згідно з додатком 12 замовника документації із землеустрою та оцінки земель або її розробника від імені замовника, якщо це передбачено договором на виконання відповідних робіт (далі - заявник). Заява разом з документацією із землеустрою або оцінки земель, електронним документом та іншими документами, зазначеними у пунктах 91 - 137 цього Порядку, подається заявником Державному кадастровому реєстраторові особисто або надсилається рекомендованим листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Державний кадастровий реєстратор у момент надходження до нього заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, перевіряє: 1) повноваження особи, що звернулася за внесенням відповідних відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; 2) наявність повного пакета документів, необхідних для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; 3) розташування об`єкта Державного земельного кадастру на території дії його повноважень; 4) придатність електронного документа для проведення його перевірки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру.

У разі звернення за внесенням відповідних відомостей (змін до них) неналежної особи (особи, яка не може бути заявником відповідно до цього Порядку), подання заявником не повного пакета документів та/або розташування об`єкта Державного земельного кадастру на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора Державний кадастровий реєстратор відмовляє такій особі, заявникові у прийнятті заяви безпосередньо у момент її подання або у день надходження рекомендованим листом зазначених документів за формою згідно з додатком 13 із зазначенням рекомендацій щодо усунення причин, що є підставою для такої відмови, зокрема найменування та місцезнаходження органу, до повноважень якого належить внесення відомостей (змін до них) про об`єкт Державного земельного кадастру.

У разі відповідності заяви разом з документами вимогам, зазначеним у цьому пункті, Державний кадастровий реєстратор приймає заяву до розгляду по суті та обліковує її відповідно до пункту 71 цього Порядку.

Заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру обліковуються шляхом їх реєстрації у Державному земельному кадастрі з присвоєнням їм реєстраційного номера, фіксацією дати їх реєстрації та створенням їх електронних копій за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Заяви реєструються в день їх надходження в порядку черговості. Дата реєстрації заяви у Державному земельному кадастрі є датою їх прийняття. Під час прийняття заяв відповідно до пункту 70цього Порядку до Державного земельного кадастру вносяться такі дані: 1) реєстраційний номер заяви; 2) дата реєстрації заяви; 3) відомості про особу, яка звернулася із заявою: для фізичної особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства) - прізвище, ім`я та по батькові (за наявності); податковий номер (крім фізичних осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку (ідентифікаційного номера), офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті) або номер та серія паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку (ідентифікаційного номера), офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті); реквізити документа, що посвідчує особу (номер та серія документа, дата його видачі, відомості про суб`єкта, що його видав, тощо); . . . 4) кадастровий номер (за наявності) та місце розташування земельної ділянки або дані про інший об`єкт Державного земельного кадастру, щодо якого вносяться відомості згідно з відповідною заявою; 5) стислий зміст заяви; 7) відомості про Державного кадастрового реєстратора, який прийняв заяву. Державний кадастровий реєстратор у строк, що не перевищує 14 робочих днів з дня прийняття заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру: розглядає її разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, та перевіряє: - відповідність документів вимогам, зазначеним у пункті 67 цього Порядку; - електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку; за результатами перевірки вносить відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру або приймає рішення про відмову у внесенні таких відомостей з підстав, зазначених у пунктах 91-137 цього Порядку, за формою згідно з додатком 14.

Державний кадастровий реєстратор не пізніше наступного робочого дня з моменту прийняття рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру видає або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення заявникові таке рішення.

Державний кадастровий реєстратор протягом строку, встановленого пунктом 73 цього Порядку, перевіряє електронний документ на відповідність: даним Державного земельного кадастру (геодезичній та картографічній основам, даним кадастрових карт (планів); вимогам до змісту, структури і технічних характеристик такого документа згідно з додатком 1; даним документації із землеустрою та оцінки земель.

Відповідно до пункту 77 Порядку №1051 у разі невідповідності електронного документа вимогам, зазначеним у пункті 74 цього Порядку, Державний кадастровий реєстратор: складає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру протокол проведення перевірки електронного документа за формою згідно з додатком 16; повертає заявникові документацію із землеустрою та оцінки земель без позначки, зазначеної у пункті 75 цього Порядку, разом з електронним документом, протоколом його перевірки та іншими документами для виправлення зазначених у протоколі проведення перевірки електронного документа помилок та подання документів разом з цим протоколом для проведення повторної перевірки.

В судовому засіданні встановивлено, що розпорядженням голови Пустомитівської РДА від 22.07.2011 № 724 ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Винниківської сільської ради за межами населеного пункту площею 2,0 га. Відповідно до розпорядження від 22.07.2011 № 724 розроблено проект землеустрою.

Згідно з листом відділу Держгеокадастру у Пустомитівському районі Львівській області від 19.08.2013 №01-156/1699 погоджено проект землеустрою земельної ділянки. З метою державної реєстрації земельної ділянки 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Винничківської сільської ради ОСОБА_1 звернувся до відділу Держгеокадастру району за місцем розташування зазначеної земельної ділянки з відповідною заявою.

Також встановлено, що ОСОБА_1 при зверненні до відповідача подавав передбачений ч. 4 ст. 24 Закону України № 3613-VI повний пакет документів, достатній для здійснення державної реєстрації земельної ділянки.

Крім цього, поданий ним проект землеустрою погоджено управлінням Держкомзему у Пустомитівському районі Львівської області, що підтверджується листом від 19.08.2013 №01-15/1699.

Судовими рішеннями від 01.04.2014 у справі № 813/558/14, від 09.06.2015 у справі №876/898/15, від 13.10.15 у справі № 813/4524/15, від 16.05.16 у справі № 813/6307/15 та від 14.02.2017 у справі № 813/122/17, від 14.09.2017 у справі № 813/2532/17, які набрали законної сили, встановлено протиправність рішень відповідача від 12.09.2013 № РВ-2013, від 30.04.2014 № РВ-014, від 14.07.2015 № РВ-015, від 05.11.2015 № РВ-015, від 11.11.2016 № РВ-016 та від 11.11.2016 № РВ-016 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру та скасовано такі.

Порівняльний аналіз цих рішень судів свідчить про те, що такі приймалися фактично з тих самих підстав, оскаржувані рішення кадастрового реєстратора аналогічно прийняті з таких же підстав. Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту), згідно з якою під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Судом враховано, що вказаними вище рішеннями адміністративного суду захищено права позивача. Проте такі рішення суду виконанні не були. Разом з тим, виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбаченостаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

Суд вважає за необхідне наголосити, що обов`язковість судових рішень гарантується практикою Європейського суду з прав людини. Сформовані та вже усталені позиції Європейського суду з прав людини стосовно виконання судових рішень полягають у наступному: право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ("Шмалько проти України", заява N 60750/00, пункт 43). Суд також виходить з того, що важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень протоколу ("Бурдов проти Росії", заява N 589498/00, пункт 34).

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Hornsby v. Greece" (заява № 18357/91, пункт 40), "Деркач та Палек проти України" (заяви № 34297/02 та N 39574/02, пункт 18): право на суд, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін; ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок; право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні; виконання судового рішення, яке набрало законної сили підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок ("Immobiliare Saffi v. Italy", заява № 22774/93, пункт 74).

Відповідно до пункту 34 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бурдов проти Росії" (заява № 589498/00), пункту 52 рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04) відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено пунктом 1 статті 1 Першого протоколу.

У пункті 33 рішення Європейського суду з прав людини "Сокур проти України" (№ 29439/02) зазначено про те, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

У справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» наголошує, що право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що позивач з 2012 року по теперішній час зазнавав моральної шкоди.

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно ч. 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено, що аналогічний спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядався Пустомитівським районним судом Львівської області у цивільній справі №450/967/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 257 661, 00 грн. та моральної шкоди у розмірі 300 000, 00 грн.

Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги у вищезазначеній справі є ідентичними цьому позову (копія позовної заяви від 17.05.2017 р. та розрахунку завданої моральної шкоди протягом 2012-2020 р. від 29.09.2020p.).

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 листопада 2020 року у справі №450/967/17 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнено з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області в користь ОСОБА_1 300 000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. У стягненні 237 661, 00 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 22 липня 2021 року у справі №450/967/17 (провадження №22ц/811/1649/21) апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 листопада 2020 року в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача майнової шкоди, - скасовано та в цій частині прийнято нове рішення про задоволення позову.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області в користь ОСОБА_1 237 661,00 грн. майнової шкоди. В решті рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 грудня 2021 року касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області задоволено частково.

Постанову Львівського апеляційного суду від 22 липня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди у розмірі 237 661, 00 грн. скасовано та залишено у цій частині в силі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 листопада 2020 року.

В іншій частині (щодо відшкодування моральної шкоди) рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 листопада 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 липня 2021 року залишено без змін.

Враховуючи вищезазначене, набрало законної сили рішення суду про стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області в користь ОСОБА_1 300 000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Частиною п`ятою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто у разі реалізації свого законного права на відшкодування моральної шкоди один раз Позивач не має права повторно вимагати такої компенсації за те ж діяння (якщо багаторазове відшкодування не передбачене договором або законом). Такий висновок узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 р. у справі №641/8857/17.

Чинним законодавством не передбачене багаторазове відшкодування моральної шкоди за завдану фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень.

Отже, позивач реалізував своє законне право на відшкодування моральної шкоди, тому повторно моральна шкода вішкодуванню не підлягає.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди, то суд зазначає наступне: при заявлені позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди позивач виходив із того, що така шкода полягає в збитках (упущеній вигоді), яких позивач зазнав внаслідок не використання ним земельної ділянки за призначенням, тобто при функціонуванні фермерського господарства за звичайних умов. Проте, суд вважає таку позицію не обґрунтованою виходячи з такого: відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з пунктом "д" частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. Частина перша статті 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Судом встановлено, що 29.03.2021 року на адресу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №64910516 від 23.03.2021 з примусового виконання виконавчого листа № 1.380.2019.007098 від 22.01.2021 p., виданого Львівським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Львівській області внести відомості (змін до них) до Державного земельного кадастру шляхом здійснення державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 2,0 га ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Винничківської сільської ради на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Винничківської сільської ради розробленого ПП «РІК».

Відповідно до інформації наданої Відділом у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області листом № 731/412-21-0.29 від 08.04.2021 р. у Відділі відсутні матеріали документації із землеустрою у електронному та паперовому вигляді, а також електронний документ - XML файл, які необхідні для здійснення державної реєстрації земельної ділянки гр. ОСОБА_1 на території Винничківської сільської ради.

Листом №31-13-0.29-235/113-21 від 05.04.2021 р. Відділ повідомив гр. ОСОБА_1 про необхідність подання вищезазначеного пакету документів для належного виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 року по справі №1.380.2019.007098.

08.06.2021 р. на адресу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області надійшла вимога виконавця від 03.06.2021 р. №13588 щодо негайного виконання вищезазначеного рішення суду із додатком - проектом землеустрою щодо . відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на 23 арк. та електронним варіантом на диску.

Відтак, посилання Позивача щодо тривалого невиконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 1.380.2019.007098 є безпідставним, оскільки ним не було надано необхідних документів, передбачених ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», для здійснення державної реєстрації земельної ділянки. Без вказаних документів ні юридично, ні практично внести відомості про земельну ділянку в Державний земельний кадастр неможливо.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №1.380.2019.007098 Відділом у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області було сформовано заяву про Державну реєстрацію земельної ділянки шляхом «Земельна ділянка утворена шляхом передачі у власність/оренду із земель державної чи комунальної власності» за №ЗВ- 021 від 11.06.2021 року.

Тимчасовий порядок взаємодії між державними кадастровими реєстраторами територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру на період реалізації пілотного проекту із запровадження принципу екстериторіальності в державній реєстрації земельних ділянок (далі - Порядок) затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 2020 р. № 455 визначає механізм взаємодії між територіальними органами Держгеокадастру на період реалізації пілотного проекту із запровадження принципу екстериторіальності в державній реєстрації земельних ділянок під час державної реєстрації земельної ділянки державними кадастровими реєстраторами.

Пілотний проект із запровадження принципу екстериторіальності в державній реєстрації земельних ділянок реалізується стосовно земельних ділянок, державна реєстрація яких здійснюється за: проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічною документацією із землеустрою щодо інвентаризації земель (далі - документація із землеустрою).

Державний кадастровий реєстратор територіального органу Держгеокадастру в день надходження заяви про державну реєстрацію земельної ділянки з доданими документами, крім випадку, зазначеного у пункті 6 цього Порядку: приймає подані документи та перевіряє їх на відповідність вимогам, зазначеним у пункті 67 Порядку ведення Державного земельного кадастру; здійснює дії, передбачені пунктом 70 Порядку ведення Державного земельного кадастру.

Після прийняття та реєстрації заяви з доданими документами в Державному земельному кадастрі відповідно до пунктів 6 і 7 цього Порядку програмним забезпеченням Державного земельного кадастру за принципом випадковості обирається інший територіальний орган Держгеокадастру, Державний кадастровий реєстратор якого здійснюватиме державну реєстрацію земельної ділянки.

Державний кадастровий реєстратор територіального органу Держгеокадастру, вибраний за принципом випадковості програмним забезпеченням Державного земельного кадастру, відповідно до пунктів 73, 75, 77, 87 і 111 Порядку ведення Державного земельного кадастру здійснює відповідні дії та формує витяг або рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки за формою згідно з додатком в електронній формі та накладає на них кваліфікований електронний підпис.

Надсилає такі відомості також у формі електронного документа з використанням технічних засобів телекомунікацій на адресу веб-сторінки, за якою здійснювалося подання заяви.

Під час розгляду документів, поданих для державної реєстрації земельної ділянки, опрацьовуються документи в електронній формі, сформовані у програмному забезпеченні Державного земельного кадастру, із накладеним на них кваліфікованим електронним підписом.

Після здійснення вищезазначених дій програмним забезпеченням Державного земельного кадастру в автоматичному порядку повертається заява із сформованими документами територіальному органу Держгеокадастру за місцем їх подання або територіальному органу Держгеокадастру за місцезнаходженням центру надання адміністративних послуг, зазначеного у заяві, якщо така заява подавалася згідно з пунктом 6 цього Порядку.

Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є, зокрема, знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

18.06.2021 р. Державним кадастровим реєстратором Відділу у Покровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області розглянуто заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 11.06.2021 р. (реєстраційний номер 3B-021) разом з доданими до неї документами та відповідно до порядку ведення Державного земельного кадастру прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру (копія додається) з таких підстав:- електронний документ не відповідає установленим вимогам, про що зазначено у протоколі проведення перевірки електронного документа - перетин ділянок з ділянкою :08:000:0066; площа співпадає на 88,2171% та рекомендовано звернутися до землевпорядної організації на переробку файлу XML.

Згідно інформаційних повідомлень про зареєстровані речові права, які надійшли від органу державної реєстрації прав та відповідно до ст. 30 Закону України «Про Державний земельний кадастр», 25.07.2019 зареєстровано право власності на земельну ділянку :08:000:0066 за Давидівською сільською радою об`єднаної територіальної громади площею 7,8901 га.

19.07.2021р. на адресу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області надійшла вимога щодо виконання рішення суду у виконавчому провадженні №64910516 від 23.03.2021 з примусового виконання виконавчого листа №1.380.2019.007098 від 22.01.2021. Відповідно, для забезпечення належного виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 року по справі №1.380.2019.007098 Відділом у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області здійснено реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером №:08:000:0405 площею 2,0000 га, яка розташована на території Винничківської сільської ради, Пустомитівського району, Львівської області.

Відтак, рішення Львівського окружного адміністративного суду по справі №1.380.2019.007098 від 24.06.2020 р. виконано в повному обсязі, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку .

Не заслуговують на увагу посилання Позивача про те, що він був позбавлений можливості використовувати землю за цільовим призначенням внаслідок чого зазнав матеріальних збитків, згідно поданого розрахунку, оскільки, Позивач не отримував у власність чи законне користування земельну ділянку про яку йдеться.

Відповідно до ч.9 ст. 118 Земельного кодексу України, якою передбачений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування (в даному випадку Давидівська сільська рада об`єднаної територіальної громади), що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відтак, матеріальна шкода позивачеві не заподіяна, тому цивільне правопорушення відсутнє, матеріальна шкода відшкодуванню не підлягає.

Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодуванням завданих збитків.

Згідно з пунктом "д" частини 1 ст. 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України вбачається, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювана; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

У відповідності до частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок.

Встановлено, що власником та, відповідно розпорядником земельної ділянки є Давидівська сільська рада об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.12.2019 року №НВ-019. е.

Таким чином, розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації від 22.07.2011 № 724, яким ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведенення земельної ділянки у власність не є правовстановлюючим актом, не породжує особистих майнових прав та зобов`язань, а лише направлене на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може стати предметом передачі. Наявність у Позивача права на землю та бажання отримати конкретну земельну ділянку не тягне за собою обов`язку держави надати йому саме цю земельну ділянку. Вказана земельна ділянка не була майновим благом ОСОБА_1 . Позивач лише мав право на отримання земельної ділянки, але це право до його реалізації в передбаченому законом порядку не пов`язано з конкретною земельною ділянкою.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17, від 22 травня 2018 року; 468/1263/17-а; від 11 червня 2019 року у справі №826/841/17, від 12.08.2020 року по справі № 441/343/16-ц.

Відтак, матеріальна шкода позивачеві не заподіяна, тому цивільне правопорушення відсутнє, матеріальна шкода відшкодуванню не підлягає.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні поозовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про стягнення шкоди- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 992,40 (дев"ятсот дев"яносот дві гривні сорок копійок ) судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, пр. В. Чорновола, 4, м. Львів, 79019, .

Повний текст рішення складено 17.10. 2022 року.

Суддя Ю. В. Донченко