єдиний унікальний номер справи 531/1180/22
номер провадження 2/531/355/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2022 року м.Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Попова М.С.,

за участю секретаря Клименко Т.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , за участі представника позивача адвоката Грибовода Віталія Васильовича, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», за участю третьої особи: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. №793, виданий 20.01.2020 року про стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління активами» заборгованості у розмірі 116953,08 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що старшим державним виконавцем Карлівського відділу державної виконавчої служби Даніловою О.О. відкрито виконавче провадження №68448688 щодо виконання виконавчого напису №793 від 20.01.2020 про стягнення з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління активами» заборгованості. Позивач не визнає боргу у повному обсязі перед відповідачем, так як договору з ним не укладала. Позивач вважає, що спірний виконавчий напис вичинено з порушенням вимог законодавства і його примусове виконання буде порушувати її права.Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено постановою КМУ від 29.06.1999 №1172. Приватний нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі неповного переліку документів, встановлених ст.88 Закону України «Про нотаріат», які б підтверджували безспірність заборгованості боржника перед стягувачем.

Ухвалою від 14.07.2022 прийнято до розгляду позов та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Від представника відповідача ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» С.К.Велікданова 23.08.2022 надійшла заява про визнання позовних вимог. У вказаній заяві представник відповідача просив задовольнити позовні вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Просив вирішити питання щодо судових витрат таким чином: стягнути з відповідача в користь позивача 50% судового збору за подання позовної заяви у зв`язку із подачею заяви про визнання позову. Також не визнав суму витрат на правничу допомогу, подав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу з 10 000 грн. до 1 907 грн.

Окрім цього, 23.08.2022 від представника відповідача ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» С.К.Велікданова надійшло клопотання про врегулювання спору за участю судді. Клопотання відповідача про врегулювання спору за участю судді обґрунтоване тим, що на думку відповідача, спір можливо вирішити у мировому порядку за умов взаємних поступок, оскільки наявність заборгованості за кредитним договором позивачем не спростовується, лише міститься посилання щодо надмірно великої суми заборгованості, у зв`язку із чим запропоновано вирішити даний спір в мировому порядку.

У судове засідання учасники справи не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Від представника позивача адвоката В.Грибовода надійшла заява, у якій останній просив розглядати справу у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує повністю, просить такі задовольнити. Щодо клопотання відповідача про врегулювання спору за участю згоди не надав.

Третя особа чи її представники, в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи було повідомлено у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Старшим державним виконавцем Карлівського відділу державної виконавчої служби у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Даніловою О.О. 01.02.2022 відкрито виконавче провадження №68448688 щодо виконання виконавчого напису №793 від 21.01.2020 про стягнення з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління активами» заборгованості у розмірі 25758,89 грн.(а.с.11-12,18). Не погоджуючись з виконавчим написом нотаріуса, позивачка звернулась до суду з даним позовом. За результатами аналізу вищенаведеного, суд приходить до наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання банком письмової вимоги боржнику про усунення порушень.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, ст. 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17.

Таким чином, приватний нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Згідно із ч. 1-2, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку що вимоги позивачки про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, підлягають задоволенню, оскільки відповідач визнав пред`явлений до нього позов та заявлені позовні вимоги не суперечать положенням наведених вище норм закону.

За таких обставин, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. №793, виданий 20.01.2020 року про стягнення з позивачки на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління активами» заборгованості у розмірі 25758,89 грн. слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про врегулювання спору за участю судді, суд вважає, що таке клопотання не підлягає задоволенню, оскільки таке врегулювання спору, відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦПК України, проводиться за згодою сторін та за участю всіх сторін. Разом з тим, сторона позивача такої згоди не виявила, тому застосування такої процедури вирішення спору, як врегулювання спору за участю судді, є неможливим.

Щодо розподілу судових витрат слід зазначити наступне.

Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як вбачається із квитанції №7792-2676-6417-2911 від 11.07.2022 позивачкою при поданні позову до суду сплачено судовий збір відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в сумі 992,40 грн.

Враховуючи вищевикладене, а також і те, що розгляд даної справи по суті не здійснювався, що підтверджується її матеріалами, суд приходить до переконання, що позивачці слід повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 496,20 грн.

Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України на відповідача слід покласти іншу частину сплачених позивачем при подачі позову до суду документально підтверджених судових витрат, а саме 496,20 грн. судового збору.

Щодо заяви позивача про стягнення витрат на професійну правнику допомогу адвоката, слід зазначити таке.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів. рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»).

Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17.

Частиною 5 статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини.

Встановлено, що правнича допомога надавалась позивачці адвокатом В.Грибоводом. Надано ордер від 26.06.2022 (а.с.22), договір про надання правової допомоги від 26.06.2022 (а.с.22-23), Додаткову угоду (а.с.20), Акт прийняття-передачі виконаних робіт, де зазначено вартість наданих послуг -10000 грн. (а.с.21)

Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд вважає, що в даному випадку наявна неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу складності справи та фактично виконаними адвокатами робіт (наданих послуг), часові, витраченому адвокатами на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг).

Виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, заяви представника відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 5 000 грн., які можна вважати необхідними і неминучими для позивачки, яка була змушена до залучення професійної допомоги адвоката.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 142, 206, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , за участі представника позивача адвоката Грибовода Віталія Васильовича, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», за участю третьої особи: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича №793, виданий 20.01.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління активами» заборгованості у розмірі 25758,89 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління активами», , адреса: Київська область, м.Ірпінь, вул.Стельмаха, 9А, офіс 203, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 50% понесених судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок) та 5000 грн. (п`ять тисяч гривень нуль копійок) витрат на професійну правничу допомогу, а всього 5496,20 грн. (п`ять тисяч чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області в особі Управління Державної казначейської служби України в Карлівському районі Полтавської області повернути з державного бюджету ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 50% сплаченого судового збору у розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок) за квитанцією ID7792-2676-6417-2911 від 11.07.2022.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Карлівський районний суд Полтавської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М. С. Попов