Провадження №2-о/523/442/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

секретар судового засідання - Мішаглі Л.В.,

розглянувши у судовому засіданні, в порядку окремого провадження, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою та просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт, що відповідно до нотаріально посвідченого Договору «між батьками щодо здійснення батьківських прав» від 16.09.2022 року місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлюється з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; на вихованні та утриманні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявник посилається на те, що з 09 червня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 10 січня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №260 від 10.01.2013 року. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02.11.2015 року шлюб між заявником та заінтересованою особою було розірвано. Разом з тим, через деякий час заявник та заінтересована особа відновили шлюбні стосунки.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 20.07.2017 року, Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №4993.

На теперішній час, заявник та заінтересована особа припинили шлюбні відносини та спільне проживання. За домовленістю між ними син ОСОБА_4 залишився проживати з матір`ю, а син ОСОБА_3 з батьком. Це пов`язано з прив`язаністю відповідно кожного з дітей до одного з батьків відповідно та конфліктом між синами.

16.09.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір «між батьками щодо здійснення батьківських прав», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Л.О., зареєстрований в реєстрі за № 1187.

У судове засідання заявник та заінтересована особа не з`явились, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності.

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено судом, з 09 червня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 10 січня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №260 від 10.01.2013 року.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02.11.2015 року шлюб між заявником та заінтересованою особою було розірвано.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 20.07.2017 року, Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №4993.

Як вбачається із матеріалів справи, 16.09.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір «між батьками щодо здійснення батьківських прав», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Л.О., зареєстрований в реєстрі за № 1187.

Відповідно до цього договору Батьки домовились про місце проживання дитини та про порядок здійснення своїх прав матір`ю, яка мешкає окремо від дитини. Місцем проживання дитини батьки визначили місце проживання батька.

У період шкільних канікул, кожен із батьків має право проводити більше часу разом з дитиною та відпочивати разом з нею в Україні, так і за її межами.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в сімейне життя, крім випадків встановлених Конституцією України.

Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (789-12) від 27.02.1991 року та яка набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за кордоном.

Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст.9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй з прав дитини держава повинна забезпечувати, щоб дитина не розлучалась з батьками проти її бажанню.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року - дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості: малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 3 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Разом з цим, при вирішенні питання про визначення місце проживання, наприклад, малолітньої дитини, за Сімейним кодексом України поняття місце проживання має інший зміст. Це - не конкретна адреса і не конкретний населений пункт із вказаною на будинок, а саме особа, з якою має проживати дитина.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України це може бути один із батьків, баба, дід, або інші родичі дитини, а також орган опіки та піклування.

У судовій практиці переважним чином саме так визначається місце проживання дитини, без зазначення у рішенні про визначення місця проживання дитини з одним із батьків конкретної адреси.

Дана позиція узгоджується також зі змістом статті 33 Конституції України та статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за якими кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання на її території, а «прив`язування» одного з батьків, з яким вирішено залишити проживати дитину, до проживання за конкретною адресою безпосередньо суперечить вищевказаному конституційному принципу вільного вибору місця проживання.

Також, судом встановлено, що дане питання стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки дійшли спільного рішення, і суд при розгляді справи надає першочергове значення саме якнайкращим інтересам дітей.

Визначення місця проживання малолітнього сина разом з батьком не впливатиме на взаємовідносини матері із дитиною, оскільки не позбавляє мати батьківських прав та не звільняє її від виконання своїх батьківських обов`язків. Мати не обмежена у можливості реалізації належного їй права на спілкування із дитиною.

Визначення місця проживання малолітнього сина разом з батьком було узгоджено між батьками та викладено у Договорі «між батьками щодо здійснення батьківських прав», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Л.О., зареєстрований в реєстрі за № 1187.

Ст. 293 ЦПК України встановлює, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт що юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов, суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Встановлення цього факту необхідно заявникові для здійснення заходів щодо лікування дитини, оздоровлення, безперешкодного переміщення з дитиною, можливу зміну місця мешкання тощо.

При таких обставинах, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 263, 264, 265, 315, 318, 319 ЦПК України, ст.ст. 5, 7, 104, 109, 112, 114 СК України, суд, -

УХВАЛИВ

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт, що відповідно до нотаріально посвідченого Договору «між батьками щодо здійснення батьківських прав» від 16.09.2022 року місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлюється з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і на вихованні та утриманні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25.10.2022 року.

Суддя