Справа № 462/3494/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2022 року суддя Залізничного районного суду м.Львова Румілова Н.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Львівський державний завод «Лорта» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 15.07.2022 року звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що вона працювала прибиральницею службових приміщень господарського відділу (563) на Державному підприємстві «Львівський державний завод «ЛОРТА» та була звільнена з роботи 27.10.2021 року за ч.3 ст.38 КЗпП України за наказом № 276 к від 27.10.2021р. У день звільнення з нею не було проведено розрахунок. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 29.04.2022 р. у справі № 462/1208/22 стягнуто з відповідача, Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА», на її користь заборгованість по виплаті заробітної плати з урахуванням вихідної допомоги та компенсації за невикористані щорічні відпустки в сумі 40038,47 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.10.2021р. по 29.04.2022р. року в розмірі 29635,84грн., а також 992.40 грн. сплаченого судового збору. Цим же рішенням встановлено, що її середньоденний заробіток становить 231,53 грн. Частковий розрахунок відповідач здійснив 06.06.2022р., сплативши їй 32612,00 грн. Вважає, що її середній заробіток з 30.04.2022 року по 01.07.2022 року становить 10187,32 грн. з урахуванням обов`язкових податків та зборів, виходячи з наступного розрахунку: 231,53 грн (середньоденна заробітна плата) X 44 кількість робочих днів за період з 30.04.22 р. по 01.07.2022р. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь 10187,32грн. з урахуванням обов`язкових податків та зборів, та стягнути сплачений судовий збір.

На підставу своїх вимог позивач надала копію трудової книжки, копію рішення суду від 29 квітня 2022 року по справі №462/1208/22 за її позовом до відповідача про стягнення заборгованості, виписку з банківського рахунку від 06.06.2022 року про здійснення виплати зарплати.

Ухвалою суду визначено здійснювати судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач на позовну заяву надав відзив, яким не визнав позовні вимоги, зазначивши, що рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 29 квітня 2022 року у справі №462/1208/22 стягнуто з ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати з урахуванням інших виплат в сумі 40038,47 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 28 жовтня 2021 року по 29 квітня 2022 року в розмірі 29635.84 грн.,в загальному 69 674.31 грн. Дане рішення набрало законної сили 30 травня 2022 року. 06 червня 2022 року, через один тиждень від дати набрання судового рішення законної сили, відповідач сплатив позивачу частину заборгованості у розмірі 32612,00 грн. Однак попри те, що відповідач виплатив частину суми, позивач звернулась у виконавчу службу та пред`явила виконавчий лист на усю суму 69674,31 грн, яка була зазначена у судовому рішенні. 01 серпня 2022 року з ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» було стягнуто 77902.38 грн. за виконавчим листом № 462/1208/22 від 06.07.2022 року. Вважає, що в такій ситуації позивач діяв неправомірно, та свідомо приховав факт часткової оплати за рішенням суду суми заборгованості. Також вважає, що при вирушення спору слід врахувати воєнний стан в країні, недостатність фінансування та необхідність виконання термінових замовлень для держави, що унеможливило негайно виконати рішення суду від 29 квітня 2022 року. Вважає, що позов не підлягає задоволенню.

У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом.

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.81 ч.1 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

За ст.79 ЦПК достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За ч.4 ст.82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За ст.117 КЗпПУ ( в ред.від 1.07.2022р) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повніші виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений ч.1 цієї статті.

Як вбачається з копії трудової книжки позивачка знаходилась з відповідачем у трудових відносинах, працюючи прибиральницею службових приміщень господарського відділу (563) на Державному підприємстві «Львівський державний завод «ЛОРТА» та була звільнена з роботи 27.10.2021 року за ч.3 ст.38 КЗпП України за наказом № 276 к від 27.10.2021р. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 29.04.2022 р. у справі № 462/1208/22 стягнуто з відповідача, Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА», на її користь заборгованість по виплаті заробітної плати з урахуванням вихідної допомоги та компенсації за невикористані щорічні відпустки в сумі 40038,47 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.10.2021р. по 29.04.2022р. року в розмірі 29635,84грн., а також 992.40 грн. сплаченого судового збору.

Цим же рішенням встановлено, що середньоденний заробіток позивача становить 231,53 грн.

Відповідно до виписки з карткового банківського рахунку від 06.06.2022 позивачці 1.06.2022 року нараховані остаточні кошти на картку в сумі 32596,30 грн.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК) загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У трудових відносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи права відповідно до частини третьої статті 13 ЦК, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Суд вважає, що позовні вимоги підлягають відмові у повному обсязі.

Судом встановлено, що фактичний розрахунок вже було здійснено на виконання рішення суду, між сторонами існував спір щодо необхідності виплати коштів та такий спір вже був розглянутий судом.

Стаття 117 Кодексу законів про працю України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Така позиція суду узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню згідно ч.1 ст.55 Конституції України.

Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України" від 08.04.2010 передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статей 116, 117 Кодексу законів про працю України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Суд вважає, що стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України є безпідставним, оскільки таке питання вже вирішувалось судом 29 квітня 2022 року, фактичний розрахунок вже був здійснений за рішенням суду. Наведені доводи позивача стосуються питання виконання такого рішення суду.

Суд насамперед також враховує, що рішення суду, постановлено 29 квітня 2022 року, набуло законної чинності в умовах воєнного стану, під час спаду економіки країни, та його виконання відбулося добровільно та примусове за виконавчим листом №462/1208/21.

Суд також враховує, що обставини, у зв`язку з чим сталась така затримка, на які послався відповідач, заслуговують на увагу. Військова агресія росії призвела до економічної кризи в цілому в країні, та конкретно призвела до наслідків затримки виконання зазначеного рішення суду. Відповідач є державним підприємством військово-оборонної галузі та входить до складу українського оборонного промислового комплексу.

Ці обставини свідчить про те, що у відповідача не було можливості своєчасно виплатити кошти і в його діях відсутні ознаки протиправності та бездіяльності по відношенню до позивача.

Тому суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Понесені позивачем витрати на підставі ст.141 ЦПК слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст.10, 11, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У позові ОСОБА_1 до Державного підприємства Львівський державний завод «Лорта» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений 21 жовтня 2022р.

Суддя: Н.М.Румілова