Придніпровський районний суд м.Черкаси

Справа №711/1822/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 жовтня 2022 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі Щокань В.В.

за участю представника позивача

адвоката Шульга П.М.

представника відповідача

адвоката Пропадущого А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до кредитного договору № R6В від 28 січня 2014 року, ПАТ «ВТБ Банк» надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 99 000 грн. на строк до 28 січня 2018 року зі щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% річних. В свою чергу, відповідач зобов`язувався повернути вказані кошти у розмірі та в строк, передбачений кредитним договором. Умов кредитного договору позичальник не виконав та ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом про стягнення заборгованості.

13.10.2016 заочним рішенням Придніпровським районного суду м. Черкаси у справі № 711/6444/16-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором № R6В від 28 січня 2014 року на загальну суму 102104,98 грн., з яких: - 40 339,01 грн. поточна заборгованість за кредитом; - 17 624,32 грн. заборгованість за простроченим кредитом; - 5 081,36 грн. сума простроченої заборгованості за відсотками; - 796,64 грн. сума заборгованості за нарахованими відсотками, а всього 63 841,33 грн. та судовий збір 1531,58 грн.

В подальшому, 15 грудня 2017 року ПАТ «ВТБ Банк» відступлено право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія Профкапітал».

26 грудня 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія Профкапітал» та ТОВ «Колекторське агентство «Пактум» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами.

24 вересня 2018 року між ТОВ «Колекторське агентство «Пактум» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами.

26 вересня 2018 року між та ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» та ОСОБА_1 укладено договір № 715/09-18КК-К про відступлення права вимоги за кредитним договором № R6В від 28 січня 2016 року. За вказаним договором він отримав право вимоги за кредитним договором з боржника ОСОБА_2 . Загальний розмір заборгованості, право вимоги якої перейшло до нього, становить 126964,38 грн.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 травня 2021 року було замінено сторону (первісного стягувача) ПАТ «ВТБ Банк» у виконавчому провадженні № 5402376 від 20.06.2017 року, № 54029451 від 20.06.2017 року за виконавчими листами Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі № 711/6444/16-ц на його правонаступника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заборгованість в розмірі 63 841,33 грн., що є складовою загальної заборгованості по рішенню суду в розмірі 102 104,98 грн., не погашена, виконавче провадження № 54029451 знаходиться на виконанні у Придніпровському ВДВС міста Черкаси, що підтверджується інформацією про виконавче провадження від 28.04.2022р.

Позивач вказує, що відповідач у встановлений договором строк свого обов`язку по cплаті заборгованості не виконав і допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, тому його дії є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 ЦК України), і він вважається таким, що їх прострочив (ст. 612 ЦК). Відповідно, вважає, що наявні підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності, зокарема за ст. 625 ЦК України.

Отже, на думку позивача, станом на 2022 рік відповідач повинен сплатити позивачу борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми основного боргу за трирічний період прострочення виконання грошового зобов`язання, рахуючи з моменту виникнення заборгованості (13 жовтня 2016р. день постановлення судом рішення), з урахуванням строку позовної давності. Позивач нараховує 3% річних та інфляційні за три роки перед зверненням до суду, тобто розрахунок виглядає таким чином: стягнута сума в/л № 711/6444/16-ц 102 104,98 грн., з них 63 841,33грн. (заборгованість за кредитом + відсотки, станом на 12.07.2016р.); інфляція рік сукупний індекс (%) 2019р. 105,8 (квітень-грудень); 2020р. 105; 202р. 110; 2022р. 07.6 (січень-березень) З урахуванням інфляції:

63 841,33 грн х 105,8%= 67544.13 грн.

63 841,33 грн х 105% = 67033.40 грн.

63 841,33 х 110% х = 70225.46 грн.

63 841,33 х 107.6% = 68693.27 грн.

3702,80 грн. +3192,07 грн. +6384,13 грн. +4851,94 грн.= 18130,94 грн. Всього 18130,94грн.

Також 3% річних: 63 841,33 грн. х 3% х 3 роки = 5 745,72 грн.

Всього 18130,94 грн. + 5 745,72 грн. = 23876,66 грн.

Вказує, що орієнтовний розрахунок судових витрат: адвокатські витрати 6 000,00грн.

Таким чином, позивач просить суд, - стягнути з відповідача на свою користь інфляційні витрати і 3% річних від суми боргу за період прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 23876.66 грн., а також витрати на правничу допомогу адвоката.

Ухвалою суд від 22.06.2022р. відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Проти такого порядку розгляду справи учасники не заперечували.

Відповідачем через представника подано відзив на позов, за яким просить відмовити у задоволенні позову. Вказав, що невірно здійснені розрахунки інфляційних втрат.

Позивач відповідь на відзив не подав.

В судове засідання сторони не з`явились, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомили.

Представник відповідача в судове засідання 04.10.2022р. не з`явився, будучи також належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. При цьому, в судовому засіданні 14.ж09.2022р. зазначив, що відповідач позовні вимоги не визнає, враховуючи доводи відзиву на позов.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача. Позовні вимоги підтримують повністю. Крім того, представник зазначив, що докази понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката будуть надані у порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи думку учасників справи та їхніх представників, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав:

встановлено, що відповідно до кредитного договору № R6В від 28 січня 2014 року, ПАТ «ВТБ Банк» надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 99 000 грн. на строк до 28 січня 2018 року зі щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% річних. В свою чергу, відповідач зобов`язувався повернути вказані кошти у розмірі та в строк, передбачений кредитним договором. Умов кредитного договору позичальник не виконав та ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом про стягнення заборгованості.

13.10.2016 заочним рішенням Придніпровським районного суду м. Черкаси у справі № 711/6444/16-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором № R6В від 28 січня 2014 року на загальну суму 102104,98 грн., з яких: - 40 339,01 грн. поточна заборгованість за кредитом; - 17 624,32 грн. заборгованість за простроченим кредитом; - 5 081,36 грн. сума простроченої заборгованості за відсотками; - 796,64 грн. сума заборгованості за нарахованими відсотками, а всього 63 841,33 грн. та судовий збір 1531,58 грн.

В подальшому, 15 грудня 2017 року ПАТ «ВТБ Банк» відступлено право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія Профкапітал».

26 грудня 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія Профкапітал» та ТОВ «Колекторське агентство «Пактум» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами.

24 вересня 2018 року між ТОВ «Колекторське агентство «Пактум» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами.

26 вересня 2018 року між та ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» та ОСОБА_1 укладено договір № 715/09-18КК-К про відступлення права вимоги за кредитним договором № R6В від 28 січня 2016 року. За вказаним договором він отримав право вимоги за кредитним договором з боржника ОСОБА_2 . Загальний розмір заборгованості, право вимоги якої перейшло до нього, становить 126964,38 грн.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 травня 2021 року було замінено сторону (первісного стягувача) ПАТ «ВТБ Банк» у виконавчому провадженні № 5402376 від 20.06.2017 року, № 54029451 від 20.06.2017 року за виконавчими листами Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі № 711/6444/16-ц на його правонаступника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заборгованість в розмірі 63 841,33 грн., що є складовою загальної заборгованості по рішенню суду в розмірі 102 104,98 грн., не погашена, виконавче провадження № 54029451 знаходиться на виконанні у Придніпровському ВДВС міста Черкаси, що підтверджується інформацією про виконавче провадження від 28.04.2022р.

Слід зазначити, що даних про те, що на час вирішення спору відповідачем у будь-якій частині виконано судове рішення, не надано.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК).

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019р. у справі №127/15672/16-ц погоджується з висновками Касаційного господарського суду про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, судом встановлено, що обов`язок відповідача ОСОБА_2 щодо сплати заборгованості перед позивачем ОСОБА_1 виник на підставі судового рішення від 13.10.2016р., яке набрало законної сили і підлягало виконанню, відповідно до ст. 18 ЦПК та Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, станом на час розгляду справи заборгованість у розмірі 63841грн. 33коп. відповідачем не погашена. При цьому, доводи відповідача щодо заперечень проти позову, не знайшли свого підтвердження; ним не доведено належними, допустимими та переконливими доказами той факт, що на даний час повністю чи частково погашена заборгованість на виконання вказаного судового рішення, в тому числі в примусовому порядку.

На думку суду, спір стосується порушення грошового зобов`язання, а тому є підстави для стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних, відповідно до статті 625 ЦК України. При цьому, суд звертає увагу, що незважаючи на те, що відповідач не погоджується із розрахунками, здійсненими позивачем, - ним не наведені свої розрахунки.

Встановлено, що позовна заява направлена до суду поштовим відправленням 30.04.2022р., відповідно до штампу Укрпошта і надійшла до суду 03.05.2022р., що підтверджується даними штампу вхідної кореспонденції суду.

Позивачем нараховані інфляційні (18130,94грн.) та 3% річних (5745,72грн.) за період часу з квітня 2019р. по березень 2022р. включно, враховуючи розмір заборгованості 63841,33грн.

У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (п.15 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України).

На час розгляду справи карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19 дії з березня 2020р. і продовжено до 31.12.2022р.

При цьому, посилання сторони відповідача на ці норми права є безпідставними, оскільки в даному випадку позивач не просить про стягнення з відповідача неустойки, штрафу, пені за прострочення виконання зобов`язання.

Між тим, відповідно до п.18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

На час розгляду справи на території України з 24.02.2022р. діє воєнний стан.

Отже, на думку суду, підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України у розмірі 55870грн. 80коп., які нараховані, враховуючи розмір боргу 63841,33грн. х 3% річних : 100% : 360 днів х 1049 прострочених днів (з 01.04.2019р. по 23.02.2022р.).

Крім того, слід стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 13981грн. 27коп. за період з квітня 2019р. по 23.02.2022р., враховуючи розмір боргу 63841грн. 33коп. (2019р. - 2042,92грн. + 2020р. - 3830,49грн. + 2021р. - 6256,46грн. + 2022р.-1851,40грн.). При цьому, судом враховані висновки ВП ВС, викладені у постанові по справі №910/4590/19, ВС, які викладені у постанові по справі №910/13071/19.

Отже, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, враховуючи викладені вище у судовому рішенні аргументи.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 813грн. 77коп. (позовні вимоги задоволені на 82% (пред`явлені вимоги на суму 23876грн. 66коп., а задоволені на суму 19562грн. 07коп.)). Слід зазначити, що за матеріалами справи та за нормами ст. 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що позивач при подачі позову до суду звільнений від сплати судового збору, враховуючи дані довідки до акту МСЕК від 04.06.2021р. (встановлена 2 група інвалідності безтерміново). Що стосується питання про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, що представником позивача вказано у заяві про те, що відповідна заява та докази будуть подані до суду відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) інфляційні у розмірі 13981грн. 27коп., 3% річних у розмірі 5580грн. 80коп., а всього - 19562грн. 07коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 813грн. 77коп.

В іншій частині відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 11.10.2022р.

Головуючий: С. М. Позарецька