Справа № 594/833/22
Провадження №2/594/308/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року

Борщівський районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого Чир П.В.

з участю секретаря Кушнір Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м.Борщеві, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь 63000 грн заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовує ти, що 27 лютого 2021 року він позичив відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 68000,00 грн на строк до 27 лютого 2022 року, що підтверджується договором позики, який відповідач власноруч підписав, та розпискою відповідача про отримання грошових коштів, в якій він також вказав, що у нього наявне майно, яке він готовий реалізувати задля погашення заборгованості. 20.05.2022 відповідач добровільно здійснив перерахунок частини коштів на його банківський рахунок в сумі 5000 грн, в рахунок погашення боргу за договором позики від 27.02.2022. Однак, в подальшому відповідач свідомо ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань за договором позики і у нього наявний борг в сумі 63000 грн, які він просить стягнути в його користь та судовий збір.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 05 вересня 2022 року в даній справі відкрито провадження, постановлено розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання.

У судове засідання позивач не з`явився, направив суду заяву, в якій просить провести судовий розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в зал судового засідання не прибув, подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить здійснити розподіл судових витрат відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

27 лютого 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики.

Відповідно до п.1 договору позики позикодавець ОСОБА_1 передав, а позичальник ОСОБА_2 прийняв у власність 68000,00 грн. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики, який засвідчує її власним підписом.

Згідно п.2 договору позики зазначену вище суму грошей позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою в строк до 27 лютого 2022 року.

Відповідно до розписки від 27.02.2021 року, даної ОСОБА_2 , він отримав від ОСОБА_1 гроші в сумі 68000,00 грн. на підставі договору позики від 27.02.2021, які він зобов`язався повернути в строк, визначений умовами договору позики, а саме 27.02.2022.

20.05.2022 відповідач ОСОБА_2 перерахував на рахунок позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5000 грн, призначення платежу, оплата боргу згідно договору позики від 27.02.2021, що стверджується квитанцією ІСКТМ0520ОК9АТ.1.

Відповідач визнав, що взяті на себе зобов`язання за договором позики в повній мірі не виконав, позику в строк до 27.02.2022 позивачу не повернув і у нього наявний борг в сумі 63000 грн.

В силу ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи, що фактично отримані позичальником кошти в повній мірі у добровільному порядку позивачу не повернуті, суд вважає, що права позивача порушені і підлягають захисту.

Підсумовуючи викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики від 27.02.2021 в сумі 63000 грн., що є сумою основного боргу.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_2 визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу ОСОБА_1 з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір.

На підставі ст.ст. 526, 530, 610 - 612, 1046, 1049 ЦК України та керуючись ст. ст. 7, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в користь ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики від 27 лютого 2021 в сумі 63 000 (шістдесят три тисячі) грн.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 (п`ятдесят) відсотків судових витрат 496 грн 20 коп. судового збору, сплаченого ним при поданні позову, відповідно до квитанції 0.0..1 від 28.08.2022 року.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 496 грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 31 жовтня 2022 року.

Суддя Чир П. В.