Справа № 361/2756/20
Провадження № 2/361/260/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2022 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Радзівіл А.Г.

за участю секретаря Лелеки В.А.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бровари справу за позовом ОСОБА_2 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Київській області та в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного затримання та незаконного застосування запобіжного заходу, а також відшкодування (повернення) сум, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного затримання та незаконного застосування запобіжного заходу, а також відшкодування (повернення) сум, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги.

Свій позов обгрунтовує тим, що 28 січня 2020 року слідчий слідчого відділу Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області (далі СВ Броварського ВП ГУ НП Київській області) вніс до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР, Реєстр) відомості про кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 309 КК України, та 29 січня 2020 року розпочав досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000225.

Підставою для цього стала заява ОСОБА_3 , у якій стверджувалося, що за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 нібито зберігає психотропну речовину - амфетамін.

08 лютого 2020 року слідчим СВ Броварського ВП ГУ НП в Київській області за участю працівників підрозділів, що здійснюють оперативно-розшукову в межах кримінального провадження № 0000225 від 29 січня 2020 року було проведено обшук будинку, домоволодіння, а також приміщень, за вищезазначеною адресою, де проживає позивач та члени його сім`ї та родичі.

Так, близько 18 год. 00 хв., почувши крики й побачивши, що на територію подвір`я проникли невстановлені особи в масках та зі зброєю, позивач та ОСОБА_4 зачинилися в гаражі. У подальшому невідомі особи зламали двері гаражу та увійшли до нього. Як виявилося, це були оперативні працівники. Після цього один із них за відсутності на те будь-яких підстав завдав ОСОБА_4 сильний удар у груди прикладом автомата, від чого той упав на підлогу. У свою чергу, ОСОБА_2 завдали удар ногою в голову, внаслідок чого він дістав розсічення брови (садно над лівим оком) й також впав на підлогу. Оперативні працівники наносили йому численні удари руками й ногами у взутті в різні частини тіла, вимагаючи зізнатися, де знаходяться наркотичні засоби, автомат і набої, а також погрожували поміщенням в ізолятор тимчасового тримання та стверджували, що його малолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відправиться до дитячого будинку, якщо позивач не робитиме всього, що накажуть оперативні працівники. Він неодноразово наголошував, що не зберігає жодних заборонених речей і просив припинити зазначені протиправні дії, однак оперативних працівників це не спиняло. Навіть при проведенні обшуку відеозйомка час від часу припинялася й Оперативні працівники продовжували бити позивача.

З самого початку йому одягли на руки кайданки, а ОСОБА_4 - пластикові затяжки (які в подальшому теж замінили на кайданки). У той же час протокол його затримання був складений лише 09 лютого 2020 року з вказівкою на фактичне затримання о 01 год. 00 хв. ночі. Таким чином, близько семи годин він був затриманий за відсутності на те законних підстав. Протягом вказаного часу позивач не мав процесуального статусу підозрюваного та не наділявся правами, передбаченими частиною 3 статті 42 КПК України й іншими нормами Кодексу. Внаслідок цього він був позбавлений можливості скористатися послугами адвоката (захисника), ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення обшуку, заявляти клопотання, відводи тощо. Пам`ятка про процесуальні права та обов`язки підозрюваного була вручена йому лише вночі 09 лютого 2020 року. Більше того, щодо ОСОБА_4 протокол затримання взагалі не складався. Близько 19 год. 30 хв. за адресою проведення обшуку також прибув знайомий позивача ОСОБА_6 , бажаючи відремонтувати в нього свій телефон. Утім, оперативні працівники наказали йому стати поруч із ОСОБА_4 та одягли на нього кайданки. Протокол затримання ОСОБА_6 правоохоронцями не складався.

Відтак, оперативні працівники завідомо незаконно затримали трьох осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (позивач був затриманий набагато раніше, ніж зазначено в протоколі, а в інших двох випадках протоколи не складалися взагалі).

Позивач звертає увагу суду на те, що в ході проведення обшуку один із оперативних працівників попрямував у куток гаражу, нахилився та дістав тканину, в яку були загорнуті предмети, зовні схожі на корпус і запал гранати, й, удаючи, що він знайшов їх на підлозі, оперативний працівник ?вилучив? вказані речі та помістив їх у спеціальні пакети.

Вважає, що зазначені протиправні дії були вчинені ним з огляду на наступне. Усвідомлюючи, що жодних речей, вилучених з цивільного обороту, ОСОБА_2 не зберігає, а відтак мети обшуку досягнути не вдасться, оперативний працівник вирішив відверто фабрикувати докази задля фіксації ознак бодай якогось кримінального правопорушення. При цьому він припускає, що оперативний працівник був обізнаний про його неодноразову участь в антитерористичній операції на сході України (з 12 грудня 2016 року по 09 лютого 2017 року, з 06 квітня 2017 року по 07 червня 2017 року та з 07 серпня 2017 року по 06 жовтня 2017 року), а тому обрав саме такий спосіб фальшування доказів - вочевидь, обставина незаконного зберігання зброї учасником АТО, враховуючи непоодинокі випадки, що виникають на практиці, виглядає досить переконливо.

Варто зазначити, що одночасно з обшуком гаражу правоохоронці проводили обшук у будинку ОСОБА_7 , з якою позивач проживає однією сім`єю, не перебуваючи в шлюбі, та його неповнолітній сестрі ОСОБА_8 було наказано залишатися у вітальні. У подальшому до вітальні також перевели позивача і ОСОБА_4 . Разом із тим по закінченню обшуку ОСОБА_2 , його цивільна дружина ОСОБА_7 , матір та дідусь виявили, що ряд речей з будинку і гаражу зникли, а саме:

1) радіопристрій ?відеоняня?, який застосовувався позивачем та його цивільною дружиною ОСОБА_7 для догляду за їх малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

2) вісім золотих ланцюжків (з них три тонких ланцюжки та один ланцюжок вагою 30 грам з кулоном у формі ангела, який тримає перлину);

3) дві пари золотих сережок (маленькі та великі);

4) три золотих кільця (дві обручки та жіноче кільце з широкими дірочками);

5) ?лом? золота - половина чоловічої золотої обручки вагою близько 20 грам;

6) кулон у формі серця з камінцем;

7) болгарка;

8) шліфувальна машинка;

9) компресор;

10) дві рації;

11) дві дрелі;

12) пуско-зардяний пристрій для автомобіля;

13) зварювальний апарат;

14) арбалет (з нього Оперативні працівники також стріляли на подвір`ї під час проведення обшуку);

15) тепловентилятор потужністю 3 кВт.

Примітно, що зазначені речі не були відображені в протоколі обшуку як вилучені. На сьогодні їх доля позивачу не відома.

Поруч із цим правоохоронці здійснювали обшук у літній кухні, погребі та інших господарських приміщеннях, що знаходяться на території домоволодіння. ОСОБА_2 та його дядько ОСОБА_9 неодноразово пропонували оперативним працівникам відчиняти двері за допомогою ключів (вони погоджувалися добровільно надати їх у разі необхідності), однак їх прохання не бралися до уваги. Внаслідок цього кілька дверних замків за відсутності на те будь-яких вагомих причин були зламані.

09 лютого 2020 року позивачу вручили повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України, - незаконне придбання та зберігання бойових припасів, вибухових речовин без передбаченого законом дозволу. Підставою для цього стали згадані раніше дії Оперативного працівника. Цього ж дня о 04 год. 55 хв. ранку слідчий допитав ОСОБА_2 в якості підозрюваного, про що було складено протокол.

Водночас, за переконанням позивача, де-факто статус підозрюваного він набув значно раніше - починаючи з 28 січня 2020 року, коли слідчий вніс відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Свою думку він обґрунтовує наступним. У протоколі про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 28 січня 2020 року та рапорті дільничного офіцера поліції Броварського ВП ГУ НП в Київській області Валентина Чорнойвана прямо вказується, що психотропну речовину за адресою: АДРЕСА_1 зберігає саме ОСОБА_2 . Крім того, у витязі з ЄРДР (номер кримінального провадження: 0000225) зазначається: ?Громадянин ?А?, який проживає на території Броварського району незаконно зберігає за місцем свого проживання психотропну речовину ?амфетамін? (ЄО 2246)?. За жодних сумнівів, літера ?А?, що вживається в даному реченні, є заголовною буквою його імені - ? ОСОБА_10 це свідчить про те, що уповноважені особи органу досудового розслідування підозрювали його у вчиненні злочину з самого початку - починаючи з 28 січня 2020 року, тобто безпосередньо з моменту внесення відомостей до ЄРДР. Таким чином, його незаконне кримінальне переслідування (перебування під слідством) розпочалося саме того дня, а не з дня проведення обшуку чи вручення йому повідомлення про підозру.

Крім того, майже всі процесуальні документи, зокрема, протокол обшуку від 08 лютого 2020 року, пояснення від 08 лютого 2020 року та протокол допиту підозрюваного від 09 лютого 2020 року, надавалися ОСОБА_2 виключно на підпис. Слідчі не пропонували йому ознайомитися зі змістом цих документів і навіть не цікавилися, чи є в нього відповідні зауваження, заперечення або доповнення. Таким чином, все зводилося до звичайних механічних дій - позивач ставив підпис усюди, де правоохоронці наказували йому це зробити. Побоюючись за свого малолітнього сина (як вже було зазначено, Оперативні працівники погрожували, що він відправиться до дитячого будинку, якщо він не робитиме всього, що йому накажуть), він беззаперечно виконував вказівки Оперативних працівників.

Близько 05 год. 00 хв. ранку в супроводі правоохоронців ОСОБА_2 прибув до Броварської центральної районної лікарні, де медичні працівники здійснили забір його капілярної крові (з пальця) для її аналізу, а також провели рентгенівське (флюорографічне) обстеження його легень.

Після цього його доставили до Броварського відділу поліції. Там його опитали, сфотографували та зняли відбитки пальців рук. У ході цього один із оперативних працівників вдарив його в груди.

Надалі ОСОБА_2 доставили до Ізолятора тимчасового тримання № 5 Головного управління Національної поліції в Київській області. Там він утримувався з 06 год. 30 хв. 09 лютого 2020 року до 11 год. 02 хв. 11 лютого 2020 року (понад два дні). При поміщенні в ізолятор він скаржився на біль у серці (ймовірно, від завданого йому у відділку поліції удару, а також ударів, що були завдані йому Оперативними працівниками 08 лютого 2020 року в ході проведення обшуку). Крім того, працівники ізолятора виявили в нього тілесне ушкодження - садно над лівим оком. Вказані обставини підтверджуються записом у журналі первинного обстеження і реєстрації медичної допомоги особам, які тримаються в ІТТ. Факт отримання тілесних ушкоджень також було зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події Броварського ВП ГУ НП в Київській області за № 3306 від 09 лютого 2020 року.

24 квітня 2020 року його адвокат Щиголь Володимир Валерійович звернувся до Броварського ВП ГУ НП в Київській області з адвокатським запитом про надання копій сторінок Журналу ЄО, що містять відомості, пов`язані з прийняттям та реєстрацією 09 лютого 2020 року заяви (повідомлення) за порядковим номером (№) 3306, а також копій інших документів, котрі стосуються вказаних відомостей. Разом із тим станом на 04 травня 2020 року відповідь на зазначений адвокатський запит ОСОБА_1 не надходила.

10 лютого 2020 року прокурором Броварської місцевої прокуратури було винесено постанову про об`єднання матеріалів досудового розслідування в кримінальному провадженні за № 0000225 від 29 січня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України, та кримінальному провадженні за № 0000393 від 09 лютого 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України, в одне провадження за № 0000225.

11 лютого 2020 року ОСОБА_2 був доставлений до Броварського міськрайонного суду Київської області для участі в судовому засіданні щодо обрання йому запобіжного заходу. Примітно, що перед початком судового засідання адвокат Антоненко О.О., яка надавала йому правничу допомогу (здійснювала захист) безоплатно, звернулася до позивача з порадою приблизно такого змісту: ?Якщо будуть запитувати, відповідай, що з клопотанням слідчого про обрання запобіжного заходу ти ознайомився три години тому. Якщо не заперечуватимеш проти підозри та будеш на все відповідати так?, до тебе застосують домашній арешт і все буде добре?. У зв`язку з відсутністю в позивача юридичної освіти та необхідних знань у галузі кримінального процесуального права він не усвідомлював, що слідчий суддя позбавлений можливості обирати більш тяжкий запобіжний захід, ніж той, про який йдеться у клопотанні слідчого (домашній арешт). Відтак, побоюючись застосування до нього тримання під вартою, він дослухався до слів адвоката - в судовому засіданні не оспорював обгрунтованість пред`явленої йому підозри та наполягав на застосуванні саме домашнього арешту. За результатами судового засідання слідчий суддя Броварського міськрайонного суду Київської області постановив ухвалу від 11 лютого 2020 року в справі №361/718/2020, якою застосував до ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк до 09 квітня 2020 року з покладенням наступних процесуальних обов`язків:

- заборонити ОСОБА_2 в період з 22 години по 07 годину залишати місце проживання: будинок АДРЕСА_1 ;

- з`являтися за кожною офіційною вимогою до Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, Броварської місцевої прокуратури та Броварського міськрайонного суду Київської області.

03 квітня 2020 року прокурором Броварської місцевої прокуратури Київської області було прийнято постанову про закриття стосовно ОСОБА_2 кримінального провадження № 0000225 від 29 січня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України, на підставі пункту 3 частини 1 статті 284 КПК України - у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді та вичерпанням можливостей їх отримати. Копія постанови була отримана ним та його захисником Щиголем В.В. 06 квітня 2020 року.

З урахуванням того, що ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закриття кримінального провадження (частина 1 статті 203 КПК України), строк домашнього арешту, застосованого до нього (який він розцінює як позбавлення волі), фактично склав 52 дні.

У той же час завдану ОСОБА_2 моральну шкоду він оцінює в 400 000 грн. 00 коп. Цей розмір обумовлюється моральними стражданнями, котрі були заподіяні йому внаслідок:

1) незаконного кримінального переслідування, що розпочалося 28 січня 2020 року;

2) завідомо незаконного затримання;

3) катування його та його знайомих;

4) фабрикації Оперативним працівником доказів для штучного доведення його винуватості у вчиненні злочину;

5) викрадення належного йому, членам його сім`ї та його родичам майна;

6) повідомлення йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, якого він насправді не вчиняв;

7) утримання його протягом понад двох днів у ізоляторі тимчасового тримання (позбавлення волі);

8) застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, загальний строк якого склав 52 дні (що також розцінюється ним як позбавлення волі).

Починаючи з 08 лютого 2020 року ОСОБА_2 відчуває занепокоєння, розчарування, страх, тривогу та перебуває в стресовому стані. Дії, вчинені працівниками правоохоронних органів щодо нього, членів його сім`ї, родичів та знайомих призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, а також погіршення відносин з оточуючими людьми, викликали в нього депресивний настрій, почуття незахищеності, пригніченості й безпорадності, які тривають дотепер. Після всього, шо відбулося позивачу складно адаптуватися до зовнішніх змін і він повністю втратив здатність насолоджуватися життям. Він значно переймається за свою подальшу долю та зневірився у правоохоронній системі.

Крім того, разом із моральною шкодою просить також стягнути з відповідача на його користь 75 000 грн. 00 коп. - суму, сплачену в зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

08 травня 2020 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 06 липня 2020 року.

16 червня 2020 року від Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області до суду надійшов відзив, в якому вони просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник посилається на те, що позов є необгрунтованим та незаконним із наступних підстав.

Виходячи з позовної заяви вбачається, що позивач знаходився у правовідносинах із відповідачем 1, саме внаслідок дій зазначеного державного органу виникла підстава для звернення позивача до суду для відновлення порушених його прав.

Із змісту позовної заяви випливає те, що відповідач 2 жодних прав та інтересів позивача не порушував, не вступав у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдав.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана непавомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (п. 1 ст. 1167 ЦК України).

Відповідно до статей 1173, 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та їх посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У резолютивній частині позовної заяви, позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду розміром 400 000,00 грн. та 75 000 грн. відшкодування у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги за рахунок Державного бюджету України.

Проте позивач має довести обставини, які завдали йому моральної шкоди незаконним засудженням, незаконним притягненням як обвинуваченого, незаконним взяттям під варту, незаконним проведенням в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконним накладанням арешту на майно, незаконним відстороненням від роботи (посади), тощо.

Також необгрунтовано пред`явлені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 400 000,00 грн, не зрозуміло з яких міркувань виходив позивач, оцінюючи шкоду в такому розмірі. Крім того, стягнення такої суми призведе до економічно необгрунтованих збитків державного бюджету.

19 червня 2020 року від представника Головного управління Нацональної поліції в Київській області надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Посилалась на те, що відповідно до норм діючого кримінально-процесуального законодавства, процесуальний керівник і слідчий під час досудового слідства здійснюють свої процесуальні права і виконують покладені на них обов`язки у відповідності до вимог закону.

Виникнення моральної шкоди тісно пов`язане із обставинами справи, і з самою особою, оскільки різні протиправні дії чи бездіяльність тягнуть за собою неоднакові негативні наслідки емоційно психологічного характеру для різних осіб залежно від їхнього темпераменту, психологічних особливосте тощо. Наявність моральної шкоди є фактом конкретного випадку. Відповідно, вчинення лише протиправного діяння стосовно особи свідчить про можливість, але не обов`язковість виникнення моральної шкоди.

Позивач не надав суду жодного доказу спричинення йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між встановленим порушенням та заявленою моральною шкодою в розмірі 475000 грн., як і не обгрунтував сам розмір моральної шкоди.

Також звертають увагу суду, що в позовній заяві не зазначено, в чому саме полягає моральна (немайнова) шкода, з яких міркувань виходив позивач визначаючи її розмір, якими доказами підтверджується така шкода і чи є зв`язов між шкодою і неправомірними (на думку позивача) діями відповідача по справі.

25 лютого 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_1 позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, пояснення надала аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представники відповідачів, будучи належним чином повідомленими, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що у січні 2020 року до їх будинку за адресою АДРЕСА_1 у ввечері близько 19 год. забігли невідомі люди. Вона в цей час перебувала у будинку із дитиною та сестрою свого цивільного чоловіка ОСОБА_2 , а на території будинковолодіння знаходились ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_11 .

Поліцейські, які перебували у будинку голосно кричали, наказали їй та сестрі чоловіка сидіти на місцях і забороняли підніматися. Почали щось шукати по всьому будинку. Один із співробітників почав їй погрожувати, що їх всіх посадять, а дитину здадуть в дитячий будинок. Співробітники в неї питали де наркотики та зброя.

ОСОБА_2 завели до будинку через 4 чи 5 годин після того, як забігли до домоволодіння, та очікували поліцейський автомобіль, весь цей час він перебував на вулиці. Коли його завели до будинку на обличчі над бровою була кров.

Свідок зазначила, що у будинку всі тумбочки та невеликі меблі були перевернуті, після проведеного обшуку із будинку матері цивільного чоловіка ОСОБА_12 зникло багато речей, які належали як їм, так і його матері: радіопристрій відеоняня, який застосовувався ОСОБА_2 та нею, для догляду за їх малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; золоті прикраси ланцюжок, лом золотих прикрас; кольцо покійного батька ОСОБА_13 ; кошти ОСОБА_13 , близько 1000 грн.; арбалет ОСОБА_13 ; телефони. Зниклі речі не були зазначені в протоколі обшуку, як вилучені. В гаражі були виламані двері.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що у січні 2020 року вона перебувала у будинку по АДРЕСА_1 .Приблизно о 20 год. вона почула у дворі крики і у будинок вбігли люди одягнені у цивільний одяг та почали вимагати, щоб ОСОБА_7 , цивільна дружина ОСОБА_2 , показала, де ОСОБА_2 зберігає наркотичні засоби та зброю, інакше вона поїде з ОСОБА_2 до слідчого ізолятора, а їх дитина в дитячий будинок, сказали всім тримати руки за головою, телефони покласти на стіл. Також був присутній чоловік у цивільному одязі, який все знімав на камеру. Їх із ОСОБА_7 довгий час тримали у кімнаті не надаючи можливості пересуватися. Потім ОСОБА_7 забрали до іншої кімнати для допиту, а їй дозволили підійти до маленького племінника бо той плакав. Десь о 21 год. 30 хв. до будинку завели ОСОБА_14 . В нього була розсічена брова і текла кров. Приблизно о 00 год. 30 хв. ОСОБА_15 забрали до поліцейського відділку. Свідок зазначила, що чоловіки які увірвались до будинку були у цивільному одязі, кричали та вели себе агресивно, тому вона подумала, що це пограбування.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що він у 2020 році, більш точно не памятає дати, прийшов до дому до свого товариша ОСОБА_2 . Тільки зайшов на подвіря, побачив людей у формі та із автоматами. Вони не питаючи його прізвища чи хто він, наказали йому лягти на землю, одягли на нього кайданки, поставили обличчям до стіни та перевіривши його кишені, повикидали все з них та заставили його широко розставити ноги і в такій позі він стояв близько трьох годин. Оядг при обшуку у ньго був розтебнутий, було дуже холодно, але йому не дозволяли застібнути куртку. ОСОБА_13 був за декілька метрів, але його він не бачив, так як заборонили крутити головою. Із того, що у дворі було дуже шумно, він зрозумів, що поліція щось шукає. Потім його відпустили додому.

Суд, вислухавши позивача та його представника, свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , вивчивши письмові докази у справі, встановив обставини у справі, та виниклі їм правовідносини, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 28 січня 2020 року слідчий слідчого відділу Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області вніс до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 309 КК України, та 29 січня 2020 року розпочав досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000225. (а.с. 32-33)

Підставою для цього стала заява ОСОБА_3 , у якій стверджувалося, що за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 зберігає психотропну речовину - амфетамін. (а.с. 29)

31 січня 2020 року ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області клопотання слідчого Броварського ВП ГУ НП в Київській області Семенога О.В., погодженого із прокурором Броварської місцевої прокуратури Київської області Ковальчук Т.В. про надання довзолу на проведення обшуку домоволоідння у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розлсдувань за № 0000225 від 29 січня 2020 року задоволено. (а.с. 50-50а)

Згідо протоколу обшуку від 08.02.2020 року, 08 лютого 2020 року слідчим СВ Броварського ВП ГУ НП в Київській області за участю працівників підрозділів, що здійснюють оперативно-розшукову в межах кримінального провадження №0000225 від 29 січня 2020 року було проведено обшук будинку, домоволодіння, а також приміщень, за вищезазначеною адресою, де проживає позивач та члени його сім`ї та родичі. (а.с. 55-64)

09 лютого 2020 року ОСОБА_2 ознайомлено із протоколом про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину. (а.с. 83-86)

09 лютого 2020 року позивачу вручили повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України, - незаконне придбання та зберігання бойових припасів, вибухових речовин без передбаченого законом дозволу. Підставою для цього стали згадані раніше дії оперативного працівника. Цього ж дня о 04 год. 55 хв. ранку слідчий допитав ОСОБА_2 в якості підозрюваного, про що було складено протокол. (а.с.93-95)

09 лютого 2020 року ОСОБА_2 був допитаний в якості підозрюваного (початок допиту о 04 год. 55 хв., допит закінчено о 05 год. 10 хв.) (а.с. 102-103)

10 лютого 2020 року матеріали досудового розлідування у кримінальному првадженню за № 0000225 від 29.01.2020 року за озанками криімнального правопорушення, перебдаченого ч.1 ст. 309 КК України та № 0000393 від 09.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України- обєднано в одне провадження № 0000225, про що внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслдідувань.(с. 105-106)

20 березня 2020 року на запит адвоката Щиголя В.В. т.в.о. начальникм ІТТ № 5 ГУ НП в Київській області лейтенантом поліції повідомлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 утримувався в Ізоляторі тимчасового тримання № 5 ГУНП в Київській області в період з 06:30 09.02.2020 по 11:02 11.02.2020р.При поміщенні в ІТТ № 5, 09.02.2020р. о 06:30хв., вказана особа скаржилась на біль у серці, про що свідчить запис в журналі первинного обстеження і реєстрації медичної допомоги особам, які тримаються в ІТТ. Від виклику швидкої допомоги ОСОБА_2 відмовився. Скарг до працівників ІТТ не має, про що свідчить запис в журналі заяв,скарг та пропозицій затриманих і взятих під варту осіб в ІТТ № 5 ГУНП в Київській області. Під час поверхневого огляду 09.02.2020р. о 06:30хв., працівниками ІТТ №5 ТУ НП в Київській області у гр. ОСОБА_2 , було виявлено тілесні ушкодження, а саме: ссадина над лівим оком. Як пояснив ОСОБА_2 тілесні ушкодження отримав до поміщення в ІТТ№ 5, претензій до працівників ІТТ № 5 не має. Факт отримання тілесних ушкоджень було зареєстровано в журналі ЄО Броварського ВП ГУ НП в Київській області № 3306 від 09.02.2020р. (а.с. 161)

11 лютого 2020 року ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області задоволено клопотання слідчого, застосовано до ОСОБА_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк до 09 квітня 2020 року з покладенням наступних процесуальних обов`язків:

- заборонити ОСОБА_2 в період з 22 години по 07 годину залишати місце проживання: будинок АДРЕСА_1 ;

- з`являтися за кожною офіційною вимогою до Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, Броварської місцевої прокуратури та Броварського міськрайонного суду Київської області. (а.с. 115-116)

03 квітня 2020 року прокурором Броварської місцевої прокуратури Київської області було прийнято постанову про закриття стосовно ОСОБА_2 кримінального провадження № 0000225 від 29 січня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України, на підставі пункту 3 частини 1 статті 284 КПК України - у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді та вичерпанням можливостей їх отримати. (а.с. 156-160) Копію вказаної постанови ОСОБА_8 отримав 06 квітня 2020 року, як вбачається із його підпису на постанові.

З урахуванням того, що ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закриття кримінального провадження (частина 1 статті 203 КПК України), строк домашнього арешту, застосованого до ОСОБА_2 фактично склав 52 дні.

В матеріалах цивільної справи також міститься: характеристика на ОСОБА_2 надану сільским головою Зазимської сільської ради Броварського району Київської області від 04 березня 2020 року за № 140/02-25, у якій зазначається, що ОСОБА_2 зарпекомендував себе із задовільн6ої сторони. Заяв чи скарг за час проживання в с. Погреби на його негативну поведінку від жителів села не надходило. (а.с. 65); копія довідки від 22.11.2017 року за № 945 видана ОСОБА_2 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, перебував в період з 12.12.2016 року по 09.02.2017 рік, 06.04.2017 р по 07.06.2017 року, 07.08.2017 року по 06.10.2017 року (а.с.67); копія свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_16 ,серії НОМЕР_1 від 22 листопада 2019 року, батьком вказаний ОСОБА_2 , матірю ОСОБА_7 (а.с. 66).

Також у матеріалах справи містяться фотокартки із зображенням пошкоджених дверних замків на гаражі, дверей у літній прибудові, поцілена також у дах літньої кухні стріла, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 . (а.с. 135-157)

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частинами 1-3 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Розглядаючи справу ?Fortalnov and others v.Russia? (пункти 78-80 рішення від 26 червня 2018 року (остаточне), заява № 7077/06 та 12 інших), Європейський суд з прав людини констатував (ЄСПЛ), що для забезпечення гарантій проти свавільного затримання стаття 5 Конвенції вимагає, щоб будь-яке позбавлення волі було зафіксовано належним чином та з достатнім ступенем деталізації. Така фіксація повинна бути загальнодоступною, а статус особи має бути формалізованим безпосередньо після її затримання владними органами. Затриманій особі негайно та в зрозумілій формі мають бути роз`яснені її права. Разом із тим у згаданій вище справі час затримання заявників, вказаний у протоколах, не відповідав часу їх фактичного затримання; проміжок часу між фактичним затриманням і складенням протоколів про затримання не був зафіксований та визначений у жодній процесуальній формі. З урахуванням цього Суд зазначив, що відсутність належного запису про затримання заявників є достатнім для визнання того, що протягом відповідних часових проміжків таке затримання суперечило вимогам статті 5 Європейської конвенції.

Відповідно до статті 176 КПК України домашній арешт визнається найбільш тяжким запобіжним заходом після тримання під вартою, оскільки стосується, насамперед, позбавлення людини її конституційного права на свободу та особисту недоторканність (частина 1 статті 29 Конституції України).

Більше того, на думку ЄСПЛ, домашній арешт, з огляду на його ступінь та інтенсивність, прирівнюється до позбавлення волі в розумінні статті 5 § 1 (с) Конвенції. Про це, серед іншого, зазначається в справах:

1) ?Razvozzhayev v.Russia and Ukraine and Udaltsov v.Russia? (пункт 212 рішення від 19 листопада 2019 року (остаточне), заяви № 75734/12, № 2695/15, № 55325/15);

2) ?Buzadji v. the Republik of Moldova? (пункт 104 рішення від 05 липня 2016 року, заява № 23755/07);

3) ?Ninescu v. the Republik of Moldova? (пункт 53 рішення від 15 липня 2014 року (остаточне), заява № 47306/07);

4) ?Маnсіnі v. Іtаlу (пункт 17 рішення від 02 серпня 2001 року (остаточне), заява № 44955/98).

Не менш важливими в цьому контексті є й положення статті 3 Конституції України, згідно з якою недоторканність людини визнається в нашій державі найвищою соціальною цінністю.

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 лютого 2020 року в справі № 599/593/18 наголошується: ?Коли йдеться про реабілітуючі підстави закриття кримінального провадження, слід виходити з того, що особа не вчинила протиправного діяння, передбаченого кримінальним законом, і, як результат, має право на реабілітацію. До реабілітуючих підстав належать ті, які свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, і тягнуть за собою зняття підозри, відновлення доброго імені, гідності та репутації?.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією або бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування, незалежно від вини цих органів.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України ?Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду? (надалі Закон № 266/94-ВР).

У відповідності до ст.1 ЗУ Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України ?Про оперативно-розшукову діяльність?, ?Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю? та іншими актами законодавства.

Частиною 2 ст. 1 Закону № 266/94-ВР встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У відповідності до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

З аналізу практики ЄСПЛ щодо тлумачення положення ?розумний строк? вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один строк у конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі ?Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства?). У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює весь період провадження. У кримінальному провадженні відлік часу, на думку ЄСПЛ, починається з моменту висунення обвинувачення в широкому розумінні цих слів. Тобто сюди включається й арешт, і початок слідства, коли особу притягують як підозрювану, і повідомлення про кримінальне переслідування, й ?інші дії, що мають на увазі схожі твердження і що істотно впливають на становище підозрюваного? (справа ?Екле проти ФРН?). У п. 253 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 року у справі ?Нечипорук і Йонкало проти України? йдеться: ?Суд зазначає, що момент, з якого ст. 6 починає застосовуватись до ?кримінальних? питань, залежить від обставин справи. Провідне місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий судовий розгляд, спонукає Суд віддавати перевагу ?сутнісній?, а не ?формальній? концепції ?обвинувачення?, про яке йдеться у п. 1 ст. 6 (див. п. 62 рішення ЄСПЛ від 18.01.2007 року у справі ?Шубінський проти Словенії?)?.

Статтею 4 Закону №266/94-ВР визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів досудового розслідування, прокуратури, суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок, бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкодисудам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи матеріали справи, пояснення свідків, письмові докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що в результаті проведених дій органами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000225 від 29 січня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України відносно ОСОБА_2 в період із 08.02.2020 р. по 03.04.2020 р., йому дійсно була завдана моральна шкода, оскільки останній переніс моральні страждання, які були викликані нервовим напруженням, порушенням нормальних життєвих звязків, в тому числі і відносин із своєю цивільною дружиню ОСОБА_7 , батьками, оскільки окрім фізичних страждань, душевних переживань, ОСОБА_2 перебував в період із 09.02.2020 року по 11.02.2020 року під вартою, а з 11.02.2020 року по 03.04.2020 року перебував під домашнім арештом, що викликало в нього депресивний настрій, почуття незахищеності, пригніченості й безпорадності, недовіру до правоохоронної системи, які тривають дотепер.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

З урахуванням обставин справи, тривалості часу, вимушеності змін у звичайному способі життя ОСОБА_2 , а також особисте відношення до вказаної події, суд дійшов висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди на користь позивача в розмірі 100000 грн. (сто тисяч гривень 00 коп.) є обґрунтованим та справедливим.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого само врядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим Указом Президента України від 13.04.2011 року № 460/2011, Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, на яке покладено повноваження по здійсненню через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів.

Пунктом 1.3. Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженого наказом Державного казначейства України від 02.02.2007 року № 28 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.02.2007 року за № 149/13416, виконання рішень суду, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, здійснюється Державним казначейством України за вимогами державних виконавців за черговістю їх надходження, за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету.

Відповідно до положень ст.48 Бюджетного кодексу України, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду провадиться з Державного бюджету Державним казначейством України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, як закріплено у частині першій ст. 137 ЦПК України.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до частини другої ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до частини четвертої ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини восьмої ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Із матеріалів справи також вбачається, що між Адвокатським бюро ?Володимира Щиголя? та ОСОБА_2 укладений договір про надання професійної правничої допомоги від 25.02.2020 року, підписаний Акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 06.04.2020 року до Договору про надання професійної правничої допомоги №б/н від 25.02.2020 року, згідно яких адвокат надав правову допомогу у розмірі 75000, 00 грн. Оплата послуг адвоката підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №1 від 06 квітня 2020 року у сумі 75000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено наявність підстав для задоволення заяви і ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат у частині витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, у розмірі 75000, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст. ст. 13, 23, 1167, 1176 ЦК України, ст.ст.1, 3, 4, 12, 13 Закону України ?Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду?, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Київській області та в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного затримання та незаконного застосування запобіжного заходу, а також відшкодування (повернення) сум, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги задоволити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України (01196, м. Київ, пл. Л.Українки, буд. 1, ) шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця: м. Київ, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 моральну шкоду у розмірі 100000 грн. 00 коп. (сто тисяч гриивень), завданої органами дізнання та досудового слідства.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України (01196, м. Київ, пл. Л.Українки, буд. 1, ) шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця: м. Київ, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 75000 грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.