ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/805/22 Доповідач - Гірський Б.О.
Категорія - 310000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Гірський Б.О.

Суддів - Бершадська Г. В., Хома М. В.,

за участю секретаря - Панькевич Т.І.

відповідачки ОСОБА_1 , представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/22557/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 липня 2022 року, ухвалене суддею Позняком В.М., повний текст якого виготовлено 07 липня 2022 року, в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод у вихованні дитини, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував у шлюбі з ОСОБА_1 , від якого у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу, колишня дружина з сином проживають окремо, він намагається приймати активну участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, однак на даний час не може досягти згоди з колишньою дружиною щодо його участі як батька у вихованні дитини.

Відповідачка чинить йому перешкоди в особистому спілкуванні з сином та його намаганнях зустрітися з ним.

Вказує, що він неодноразово звертався до служби у справах неповнолітніх та дітей для прийняття певних заходів і сприянню для подальшого спілкування з сином ОСОБА_3 .

Його мати, ОСОБА_4 (бабуся ОСОБА_3 ), зверталася до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з онуком, визначення способу її участі у спілкуванні та вихованні онука. ЇЇ позов задоволено, встановлено побачення із онуком, проте ОСОБА_1 рішення суду не виконує та перешкоджає у спілкуванні бабусі з онуком.

Просив суд зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною - ОСОБА_5 , та встановити порядок у вихованні та спілкуванні з сином у кожну п`ятницю з 16:00 по 20:00 год; I-III суботу місяця; ІІ-ІV неділю місяця з 12:00 по 20:00 год за місцем навчання дитини, її проживання, перебування або за місцем проживання чи перебування батька з можливістю відвідування протягом цього часу культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів, без присутності матері; зустрічі для участі сина у родинних святах батька; необмежене спілкування із сином у телефонному режимі, електронного, поштового та інших засобів зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 липня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановлено наступний порядок ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 :

- кожну суботу з 12.00 по 20.00 год. за місцем навчання дитини, її проживання, перебування або місцем проживання чи перебування батька з можливістю відвідування протягом цього часу культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів, без присутності матері.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що батьком подано позов з метою завдання шкоди, негативного впливу колишній дружині, а не в інтересах дитини.

З моменту розірвання шлюбу, з 2014 року, позивач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків і не брав жодної участі у житті сина, рідко з ним зустрічається та спілкується.

Зазначає, що договір дарування 1/3 частки квартири є неналежним доказом у даній справі так як дарувальником є не позивач, а його мати та на момент вчинення правочину сторони ще перебували у шлюбі.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_2 не надавав згоди на виїзд сина за кордон з метою відпочинку, тому вона двічі зверталась до суду для вирішення даного питання.

Суд першої інстанції не взяв до уваги дані, які характеризують особу батька, не з`ясував де саме він проживає та чи облаштоване його місце проживання для комфортного проведення часу там із сином, не встановив звичний графік сина, його місцеперебування.

Так як наявний терміновий заборонний припис щодо ОСОБА_2 , який свідчить про скоєння ним домашнього насильства, то судове рішення прийняте без врахування найкращих інтересів дитини щодо розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Позивач жодного разу не звертався до органу опіки та піклування щодо встановлення способу його участі у спілкуванні та вихованні сина.

Вказує, що сину 15 років, він є досить свідомим і самостійним щоб за бажанням спілкуватись з батьком. Однак дитина не хоче спілкуватись з татом так як кожна спроба спілкування є стресовою, тому що ОСОБА_2 ображає сина грубими лайливими словами, агресивно себе поводить, погрожує, стверджує про наміри позбутися батьківських прав щодо нього.

Крім того зазначила, що син бажав розказати про свої відносини з батьком, однак суд відмовився заслухати думку неповнолітнього.

Вважає, що позивачем, в порушення вимог ст. 76-81 ЦПК України, не надано доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 чинить ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні із сином.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що судом не з`ясовано умови проживання позивача для зустрічей з дитиною, оскільки це не стосується предмету позову, адже вирішується питання зустрічей сина з батьком, а не визначення місця проживання дитини.

Вказує, що твердження ОСОБА_1 про небажання сина спілкуватись з батьком є надуманими та не підтверджені жодними доказами. Дитина в судовому засіданні допитана не була.

Звертає увагу на те, що відповідачка створює перешкоди у його спілкуванні з сином та здійснює провокації спрямовані на розпалювання конфлікту.

Батько бере активну матеріальну участь у забезпеченні сина та регулярно сплачує аліменти на його утримання.

Очевидним є те, що той із батьків з ким проживає дитина має прямий вплив на формування думки дитини, її свідомості та світогляду, а також має можливість формувати суб`єктивне відношення дитини до того з батьків, хто з нею не проживає.

Важливим при розгляді даної справи є врахування рівності прав батьків щодо дітей та їх виховання і спілкування.

Схожі правові висновки викладено у постанові ВС від 13.10.2021 р. у справі №522/2593/19.

Вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - адвокат Жеребецька І.О. апеляційну скаргу в її межах підтримали, посилаючись, на доводи викладені в ній.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Парубій І.М. проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, думку неповнолітнього ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.09.2014 року.

Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 , виданим 29.03.2007 відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис №678.

03.03.2017, 06.03.2017, 20.03.2017 начальником Служби у справах неповнолітніх та дітей ТМР проведено бесіду із ОСОБА_1 щодо сприяння для подальшого спілкування ОСОБА_3 із батьком, щоб син відповідав на телефонні дзвінки та повідомлення від батька.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.11.2017 року встановлено побачення ОСОБА_4 з неповнолітнім онуком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке проводити за наявності його згоди, в такі дні: перша-третя субота місяця з 12.00 год. до 15.00 год., друга-четверта неділя місяця з 12-00 год. до 15-00 год. за місцем його проживання.

З довідки, виданої тренером Федерації Фрі-Файту та контактних єдиноборств Тернопільської області, вбачається, що ОСОБА_7 зачислений в клуб з 2014 року, за час тренувань показав хороші результати. В спортивний клуб дитину привела мама. За спортивні тренування оплату проводить також мама. Завжди цікавиться успіхами сина. За час відвідувань спортивних занять відносини між сином та мамою зарекомендували себе як позитивні, стабільні, дружні, з взаємною повагою. Син емоційно прив`язаний до матері, яка є авторитетом для нього. За весь час відвідування тренувань батька не було. Зі слів ОСОБА_3 , батька у нього не має.

21.11.2021 близько 19.30 год. за адресою АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виник конфлікт, внаслідок чого стосовно ОСОБА_2 інспектором СПДН ВППП ГУНП в Тернопільській області Гончуком А.О. складено терміновий заборонний припис серія АА №225737.

Згідно висновку Органу опіки та піклування щодо недоцільності встановлення способу участі батька ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_5 , захищаючи інтереси дитини, орган опіки та піклування вважає за недоцільне встановити спосіб участі батькові ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_5 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно вимог статті 157 СК України питання виховання дітей вирішуються батьками спільно.

Частиною 2 статті 11 ЗУ "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини (стаття 14 вказаного Закону).

Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Відповідно до частин другої та третьої статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частиною 1 ст. 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Відповідно до частини другої статті 158 СК України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Статтею 159 СК України визначено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Відповідно до ч.ч. 4,5 ст. 19 СК України При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Судом першої інстанції вірно не взято до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки він ґрунтувався на рішенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.05.2022 року, яким було видано обмежувальний припис ОСОБА_2 і яким на строк три місяці заборонено наближатись ніж на 50 метрів до фактичного місця проживання та місць перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та вести листування, телефонні переговори з ними або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Вказане рішення суду скасовано Тернопільським апеляційним судом та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 .

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного суд апеляційної інстанції вважає, що задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції прийшов до вірного переконання, що позивач як батько має право на участь у спілкуванні та вихованні сина і підтримання з ним родинних зв`язків.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що побачення із батьком мають відбуватися за бажанням дитини.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на час розгляду справи перебуває у віці 15 років, що дозволяє йому сформулювати власні погляди на обставини, які склалися у його спілкуванні з батьком.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, не з`ясував думку дитини стосовно обставин, які стосуються безпосередньо її життя і відповідно не приділив належної уваги поглядам дитини згідно з її віком і зрілістю, чим порушив одні з основних прав дитини, зокрема право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Судом апеляційної інстанції була заслухана думка неповнолітнього ОСОБА_3 , з пояснень якого вбачається, що між ним та батьком існують стійкі психоемоційні перешкоди у спілкуванні, зокрема останній не розуміє його, не слухає його: не цікавиться поглядами, думками та життям; не чує: адекватно не сприймає його точку зору, цілі, індивідуальні особливості; їхні рідкісні розмови постійно закінчуються сварками та криками і він дуже боляче їх переносить; важко та емоційно підбирає слова, коли описує батька та розмови з ним. Про наявність перешкод у спілкуванні не заперечують і самі сторони у справі.

Наведене дає підстави вважати, що спілкування з батьком поза бажанням неповнолітнього сина не відповідає найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищенаведеного, того що дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю припадає найбільше страждань та втрат, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Судові витрати, у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід покласти на сторони, в межах сум ними понесених.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 липня 2022 року змінити, доповнивши резолютивну частину судового рішення щодо встановленого способу участі батька у спілкуванні з дитиною та у її вихованні наступними словами: "за бажанням дитини".

В решті рішення залишити без змін.

Судовий збір за розгляд справи в апеляційному суді покласти на сторони в межах сум, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2022 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді: Бершадська Г.В.

Хома М.В.