Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

Справа №348/1661/22

19 жовтня 2022 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючої-судді: Солодовнікова Р.С.

секретаря судового засідання: Нагорняк Г.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про усунення перешкод в користуванні нерухомими майном шляхом звільнення майна з під арешту,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Надвірнянського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про усунення перешкод в користуванні нерухомими майном шляхом звільнення майна з під арешту.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . На даний час має намір відчужити квартиру на користь своїх дітей, тому звернулася до нотаріуса для оформлення документів купівлі-продажу квартири. При оформленні документів нотаріусом їй повідомлено, що приватним нотаріусом Вірстюк Т.В. згідно повідомлення Надвірнянської державної виконавчої служби №ЗБ-221 від 17.10.2003р. на квартиру накладено арешт.

Надвірнянської державної виконавчої служби №ЗБ-221 від 17.10.2003р. на підставі постанови приватним нотаріусом Вірстюк Т.В. на квартиру зареєстровано обтяження 6523807 та накладено арешт.

З повідомлення начальника Надвірнянського відділу ДВС від 19.07.2022р. встановлено, що у відділі ДВС відсутні документи на підставі яких був накладений арешт на квартиру. На сьогодні вона не є боржником по жодному виконавчому провадженні, відносно неї у відділі ДВС не перебувають на виконанні будь-які виконавчі провадження.

Таким чином, станом на сьогодні арешт накладений на її майно залишається чинним, оскільки відділ ДВС не відреагував на її прохання як власника майна його зняти . Запис про обтяження її майна порушує її права щодо володіння, користування та розпорядження належним мені нерухомим майном.

Стислий виклад позицій сторін:

Позивач в судове засідання не з`явилася, однак від неї поступила заява в якій просить справу слухати в її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Просила суд ухвалити рішення, яким зняти арешт з невизначеного майна.

Представник відповідача Надвірнянського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся завчасно належним чином поштовим зв`язком, про що свідчить розписка про вручення.

Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України..

Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 2209.2022 по даній справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майн та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №305370770 від 20.07.2022р. (а.с. 8).

11 липня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася з заявою у Надвірнянський районний відділ державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м.Івано-Франківськ) про зняття арешту (а.с. 9).

З довідки Надвірнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м.Івано-Франківськ) від 19.07.2022 року № 21830 встановлено, що у знятті арешту ОСОБА_1 відмовлено, у зв`язку із тим, що у відділі ДВС відсутні документи на підставі яких був накладений арешт, оскільки за положеннями п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого наказом Міністерства юстиції України№2274/5 від 25.12.2008 строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. (а.с.10) .

Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права:

Відповідно до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» запис про скасування державної реєстрації прав до державного реєстру прав вноситься у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав.

У відповідності до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17.07.1997 № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Зазначені принципи сформулювано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невідємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «ОСОБА_2 проти Італії» (Іmmobiliare Saffi v. Italу), заява № 22774/93, п. 44, ЕCHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року). Суд наголошує на тому, шо перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Іatridis v. Grеесе) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ЕCHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Sеrіеs А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Кushoglu v. Виlgаrіа), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року)/

Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу.

Статтями 316-320, 321, 328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена суд.

Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном.

Є вичерпний перелік підстав для зняття державним виконавцем арешту з усього майна боржника або його частини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Статтею 50 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-ХІУ (у редакції, що діяла на момент винесення постанови) передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Згідно із частиною 1 статті 55 Закон України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-ХІУ арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Приписами ст.40, 40-1 Закону України «Про виконавче провадження» ( в ред. чинній на момент винесення постанови) визначено, що виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві в тому числі: 2) якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 6) якщо у боржника відсутнє майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу, або майно, визначене виконавчим документом, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2 - 6 частини першої цієї статті, державний виконавець складає акт.

Відповідно до ст. 38 Закону України "Про виконавче провадження" №606-ХІУ (в редакції, чинній на момент винесення постанови про арешт майна та на момент існування виконавчого провадження), у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

З заяви Надвірнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м.Івано-Франківськ) встановлено, що у відділі немає даних та виконавчих проваджень, в яких ОСОБА_1 виступає як боржник, а тому у державного виконавця відсутні правові підстави для його відновлення з метою подальшого завершення.

Відповідно до ч.2,5 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404 (в редакції, на момент звернення позивача до суду), у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Пунктами 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 визначено, що для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Відомості про обтяження об`єкта нерухомого майна були внесені Надвірнянським відділом ДВС, як заборона, а отже вилучення запису повинно відбуватись за рішенням суду.

Разом з тим, запис про обтяження на майно внесено в 2008 році.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягає примусовому виконанню.

Водночас, наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20, провадження № 61-1980св21.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, або особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Позивачка ОСОБА_1 є власником зазначеного майна, а тому враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

Висновок суду:

На підставі вище наведеного суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для скасування заборони на відчуження вказаного позивачем нерухомого майно. Тому позовні вимоги позивача необхідно задоволити, зняти арешт з квартири, яка належить ОСОБА_1 і знаходиться в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер обтяження 6523807 зареєстроване 05.02.2008р. реєстратором приватним нотаріусом Вірстюк Т.В. згідно повідомлення Надвірнянської державної виконавчої служби №ЗБ-221 від 17.10.2003р..

На підставі ст.ст. 182, 316-320, 321, 328 ЦК України, ст.ст. 3, 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 2.1 Положення про Єдиний державний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 № 31/5, ст.ст. 34, 73, 74 ЗУ «Про нотаріат», п. 5 гл. 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, п.п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Надвірнянського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про усунення перешкод в користуванні нерухомими майном шляхом звільнення майна з під арешту задовільнити.

Зняти арешт з квартири, яка належить ОСОБА_1 і знаходиться в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер обтяження 6523807 зареєстроване 05.02.2008р. реєстратором приватним нотаріусом Вірстюк Т.В. згідно повідомлення Надвірнянської державної виконавчої служби №ЗБ-221 від 17.10.2003р..

Сторонам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Івано-Франківського Апеляційного суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення суду складений 19.10.2022.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідача: Надвірнянський районний відділ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), юридична адреса: м.Надвірна вул.Грушевського,18, Івано-Франківської області.

Суддя Р.С.Солодовніков