ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6038/22 Справа № 194/1598/21 Суддя у 1-й інстанції - Корягана В.О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 28 червня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що позивач станом на 27 жовтня 2015 року працював на посаді машиніста гірничих виїмкових машин ВСП «ШУ Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та з ним стався нещасний випадок, він отримав відкриту проникаючу черепно-мозкову травму, забій головного мозку 2 ст., епідуральну гематому справа, багато уламковий перелом склепіння та основи черепа, пневмоцефалію, забиті рани голови. Даний факт підтверджується актом форми Н-1 «Про нещасний випадок», актом форми Н-5 «Про розслідування нещасного випадку». Згідно протоколу №2 засідання комісії з охорони праці від 03 березня 2016 року, прийнято рішення встановити ступінь вини потерпілого в розмірі 1%, тим самим вина роботодавця становить 99%. Позивачу 11 лютого 2016 року МСЕК первинно встановила 80% втрати професійної працездатності, другу групу інвалідності. При повторному огляді МСЕК 08 лютого 2017 року позивачу було встановлено 80% втрати професійної працездатності, другу групу інвалідності. При повторному огляді МСЕК 21 лютого 2018 року позивачу було встановлено 80% втрати професійної працездатності, другу групу інвалідності. При повторному огляді МСЕК 06 березня 2019 року позивачу було встановлено 65% втрати професійної працездатності, другу групу інвалідності, безстроково. Крім того, згідно довідки до акту огляду МСЕК позивач не спроможний виконувати регулярні види праці в звичайних виробничих умовах, йому рекомендована надомна праця, нагляд і лікування у невропатолога та психіатра. Зазначає, що у зв`язку з виробничою травмою позивач зазнав зменшення обсягу трудової діяльності, йому в жовтні 2015 року проведено хірургічну операцію з резекції вдавленого багато уламкового перелому лобової кістки, криші правої орбіти, видалення гострої епідуральної гематоми скроневої області справа, пластика основи черепу ауто тканиною, тахокомбоз, первинна пластика дефекту лобової кістки титановим імплантатом. Позивача турбує постійний головний біль, з нудотою, запамороченням, тремором пальців рук у стані спокою, шумом і дзвоном у голові, суттєве зниження пам`яті, часта втрата свідомості. Внаслідок зазначених ушкоджень позивач не взмозі реалізувати свої наміри в професійній сфері, травма стала причиною істотного зниження життєвої активності, призвела до зміни звичного способу життя, він став дратівливий, що затрудняє спілкування з людьми. Він змушений проходити курси лікування, переносити щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що наслідки отриманої на виробництві травми обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя він змушений проходити чисельні медичні огляди та обстеження, у зв`язку з чим не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначалося і позначається на його душевному та фізичному стані. Розуміння безстроковості зазначених негативних наслідків виробничої травми викликає у позивача негативні емоції, породжує почуття соціальної незахищеності, розпачу та тривоги. Оскільки роботодавець не створив безпечні та нешкідливі умови праці на підприємстві, де він працював, тим самим порушивши ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», які встановлюють цей обов`язок, що в свою чергу стало причиною отримання ним професійних захворювань. Просить стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 227000,00 грн.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 28 червня 2022 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 130000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що враховуючи глибину та період фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених негативних змін в його житті, ступінь втрати ним професійної працездатності, безстроковість даних негативних змін, що свідчить про неможливість відновлення стану здоров`я в майбутньому, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, ступінь вини відповідача в спричиненні шкоди, та характер немайнових витрат, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, та визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, в розмірі 130000,00 грн., що відповідатиме завданим моральним стражданням позивача та буде достатнім для її відшкодування.

В апеляційній скарзі ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 28 червня 2022 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював з 12 січня 1998 року по 16 лютого 2016 року у ВСП «ШУ Дніпровське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», звільнений за станом здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, за ч. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , заповненої 01 серпня 1994 року на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до акту №24 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 від 30 жовтня 2015 року, з ОСОБА_1 27 жовтня 2015 року о 05-50 год. на дільниці по видобутку вугілля №4, 728 лава, ВСП «ШУ Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» стався нещасний випадок.

Згідно до акту проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку за формою Н-5 від 30 жовтня 2015 року, близько 05-50 год. 27 жовтня 2015 року рух комбайну зупинився внаслідок пориву тягового ланцюга на зірці ВСПК. В результаті розриву кінці тягового ланцюга розлетілися в сторони, при цьому один із цих кінців ланцюга вдарив ОСОБА_1 по голові. Причиною нещасного випадку є незадовільний технічний стан засобів виробництва, яке виразилось в механічному зносі куска (7 м.) ланцюга ВСПК. Нещасний випадок вважається пов`язаним з виробництвом.

Відповідно до протоколу №2 від 30 березня 2016 року засідання комісії з охорони праці ВСП «ШУ Дніпровське», ОСОБА_1 зменшено розмір одноразової допомоги на 1% за порушення ним вимог законодавства про охорону праці, що і було причиною травмування.

Так, актом №24 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 від 30 жовтня 2015 року та актом проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку за формою Н-5 від 30 жовтня 2015 року встановлено та підтверджено, що нещасний випадок внаслідок якого позивач отримав виробничу травму відбувся при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача.

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА № 016311 від 11 лютого 2016 року ОСОБА_1 встановлено первинно втрату професійної працездатності - 80% за трудовим каліцтвом, акт №24 «ШУ Дніпровське», травма від 27 жовтня 2015 року, та встановлено другу групу інвалідності.

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА № 043783 від 08 лютого 2017 року ОСОБА_1 встановлено повторно втрату професійної працездатності - 80% за трудовим каліцтвом, акт №24 «ШУ Дніпровське», травма від 27 жовтня 2015 року, та встановлено другу групу інвалідності.

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА № 047532 від 21 лютого 2018 року ОСОБА_1 встановлено повторно втрату професійної працездатності - 80% за трудовим каліцтвом, акт №24 «ШУ Дніпровське», травма від 27 жовтня 2015 року, та встановлено другу групу інвалідності.

Відповідно до довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА № 053875 від 06 березня 2019 року ОСОБА_1 встановлено повторно втрату професійної працездатності - 65% за трудовим каліцтвом, акт №24 «ШУ Дніпровське», травма від 27 жовтня 2015 року, та встановлено другу групу інвалідності, безстроково. Не спроможний виконувати регулярні види праці в звичайних виробничих умовах, йому рекомендована надомна праця, нагляд і лікування у невропатолога та психіатра.

З наведеного видно, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки виробничу травму отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави для відшкодування моральної шкоди.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що враховуючи глибину та період фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених негативних змін в його житті, ступінь втрати ним професійної працездатності, безстроковість даних негативних змін, що свідчить про неможливість відновлення стану здоров`я в майбутньому, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, ступінь вини відповідача в спричиненні шкоди, та характер немайнових витрат, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, та визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, в розмірі 130000,00 грн., що відповідатиме завданим моральним стражданням позивача та буде достатнім для її відшкодування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснення, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши тяжкість наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, постійний характер страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, стягнувши компенсацію в сумі 130 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди, - суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Правова позиція з приводу застосування принципів розумності, виваженості та справедливості при визначені розміру моральної шкоди викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі 197/42/20.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача, про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Доводи відповідача про те, що ушкодження здоров`я відповідача відбулось саме внаслідок його дій, а також щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, з врахуванням того, що підприємство щорічно виділяє фінансування на виконання заходів з охорони та безпеки праці працівників безпідставні.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував глибину та період фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених негативних змін в його житті, ступінь втрати ним професійної працездатності, безстроковість даних негативних змін, що свідчить про неможливість відновлення стану здоров`я в майбутньому, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, ступінь вини відповідача в спричиненні шкоди, та характер немайнових витрат, вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідач у розмірі 130 000 гривень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» залишити без задоволення.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 28 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко