Справа № 204/7974/22
Провадження № 4-с/204/18/22
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Мащук В.Ю.,

при секретарі Єрмак Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Державний виконавець Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцька Алла Сергіївна, на бездіяльність органу примусового виконання,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила:

- зобов`язати державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцьку Аллу Сергіївну відкрити виконавче провадження за рішеннями судів, у справі № 204/5830/20 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів.

- зобов`язати державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцьку Аллу Сергіївну у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначити про необхідність виконання боржником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» рішення протягом 10 робочих днів.

В обґрунтування поданої скарги зазначено, що 23 серпня 2022 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист на рішення судів у цивільній справі № 204/5830/20 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів.

10 вересня 2022 року ОСОБА_2 виконавчий лист разом із заявою про відкриття виконавчого провадження був надісланий до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

13 вересня 2022 року державний виконавець Левіцька Алла Сергіївна надіслала повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання. Причини повернення: подання світлокопії виконавчого документа; резолютивна частина виконавчого документа не передбачає заходів примусового виконання рішення визначених законом.

Однак, разом із повідомленням про повернення виконавчого документа стягувача без прийняття до виконання державним виконавцем Левіцькою Аллою Сергіївною не було повернуто самого виконавчого документу. Також, державний виконавець не має повноважень оцінювати спосіб виготовлення документу, це відноситься до сфери діяльності експерта технічної експертизи

документів, до того ж державним виконавцем Левіцькою Аллою Сергіївною не було надано обґрунтування не оригінальності виконавчого документа. З діями державного виконавця заявниця не згодна, у зв`язку з чим звернулася до суду зі скаргою.

В судове засідання заявниця не з`явилася, у поданій скарзі просила суд розглянути скаргу за її відсутності.

Державний виконавець Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцька Алла Сергіївна в судове засідання не з`явилася про час та місце розгляду скарги повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суд м. Дніпропетровська від 11 серпня 2021 року у справі № 204/5830/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів задоволено частково. Визнано оплату рахунку/замовлення № 291: _34 на суму 3500 грн., як проведену неналежним платником. Визнано оплату рахунку/замовлення № 291:_58 на суму 1000 грн., як проведену неналежним платником. Визнано недійсними три договори по «Миттєвій розстрочці. Кредит готівкою»: номер договору: 9199 від 17.10.2019. Сума кредиту: 1313.00 грн.; номер договору: 9200 від 17.10.2019. Сума кредиту: 1426.00 грн.; номер договору: 9201 від 17.10.2019. Сума кредиту: 1000.00 грн. Визнано недійсним самовільне, без згоди, збільшення АТ КБ «ПриватБанк» кредитного ліміту картки «Універсальна» НОМЕР_1 у розмірі 5 000 грн. 17.10.2019. Відновлено залишок коштів на картці «Універсальна» НОМЕР_1 до стану 16.10.2019, у розмірі +80 грн. - власних коштів, 0 грн. - кредитних коштів. Відновлено залишок коштів на картці для виплат НОМЕР_2 до стану 25.11.2019, у якому вона була перед списанням коштів в рахунок погашення заборгованості за карткою НОМЕР_1 , у розмірі 1 грн. 86 коп. - власних коштів. Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 січня 2022 року апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задоволено частково. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди - скасовано, у задоволенні цих вимог відмовлено. В іншій, оскаржуваній частині, рішення суду залишено без змін.

23 серпня 2022 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська на виконання рішення суду видано виконавчий лист № 204/5830/20, відповідно до якого, суд вирішив: «Відновити залишок коштів на картці «Універсальна» НОМЕР_1 до стану 16.10.2019, у розмірі +80 грн. - власних коштів, 0 грн. - кредитних коштів. Відновити залишок коштів на картці для виплат НОМЕР_2 до стану 25.11.2019, у якому вона була перед списанням коштів в рахунок погашення заборгованості за карткою НОМЕР_1 , у розмірі 1 грн. 86 коп. - власних коштів».

13 вересня 2022 року державним виконавцем Левіцькою Аллою Сергіївною на адресу ОСОБА_1 надіслано повідомлення про повернення виконавчого документа: виконавчого листа № 204/5830/20, виданого 23.08.2022 стягувачу без прийняття до виконання, у якому зазначено, що стягувачем з заявою про примусове відкриття виконавчого провадження подано світлокопію виконавчого документа. Резолютивна частина виконавчого документа передбачає: «відновити залишок коштів……», що не передбачає заходів примусового виконання рішення, визначених законом. Пунктом 7 частини четвертої статті 4 Закону «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень. На підставі п.6,7 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» повертається виконавчий документ без прийняття до виконання (арк.с.4).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження» Заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 -3 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

01 січня 2013 року набув чинності ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким встановлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» та особливості їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Відповідно до резолютивної частини Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2021 року та виконавчого листа виданого судом: Суд вирішив: «Відновити залишок коштів на картці «Універсальна» НОМЕР_1 до стану 16.10.2019, у розмірі +80 грн. - власних коштів, 0 грн. - кредитних коштів. Відновити залишок коштів на картці для виплат НОМЕР_2 до стану 25.11.2019, у якому вона була перед списанням коштів в рахунок погашення заборгованості за карткою НОМЕР_1 , у розмірі 1 грн. 86 коп. - власних коштів».

Тобто, судом зобов`язано відповідача вчинити певні дії, а саме: відновити залишок коштів на картці «Універсальна» НОМЕР_1 , відновити залишок коштів на картці для виплат НОМЕР_2 .

Отже, з огляду на резолютивну частину рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11.08.2021 року, норми ЗУ «Про виконавче провадження», ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання судового рішення у справі покладено на орган ДВС, у зв`язку з чим суд вважає, що повернення державним виконавцем виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання є протиправним.

Розглядаючи вимоги скарги про зобов`язання державного виконавця відкрити виконавче провадження та зобов`язання державного виконавця у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначити про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів, суд приходить до наступного.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Відповідно до наукового висновку Верховного Суду щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією від 13 квітня 2018 року. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким; дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни "може", "має право", "за власної ініціативи", "дбає", "забезпечує", "веде діяльність", "встановлює", "визначає", "на свій розсуд". Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним; при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог. Критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, вирішення питання щодо прийняття до виконання виконавчого листа та відкриття виконавчого провадження ЗУ «Про виконавче провадження» віднесено до дискреційних повноважень органу державної виконавчої служби, а тому суд позбавлений можливості вручатися у дискреційні повноваження державного виконавця та зобов`язувати його вирішувати питання про прийняття до виконання виконавчого листа, відкриття виконавчого провадження поза межами процедури.

Згідно ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для задоволення скарги частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.77-81, 89, 255, 263, 447, 451 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа - Державний виконавець Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцька Алла Сергіївна, на бездіяльність органу примусового виконання задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької Алли Сергіївни з повернення виконавчого документа: виконавчого листа № 204/5830/20 виданого 23.08.2022 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська стягувачу без прийняття до виконання.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.Ю. Мащук