Постанова

Іменем України

06 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 349/670/20

провадження № 61-6668св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - приватний нотаріус Дзера Мар`яна Любомирівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Янівською Галиною Ярославівною, на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 червня 2022 року у складі колегії суддів: Василишин Л. В., Фединяка В. Д., Максюти І. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати удаваними договори дарування нерухомого майна, укладені 12 серпня 2016 року ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідчені приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу Дзерою М. Л., та визнати їх договорами купівлі-продажу.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 31 серпня 1985 року до 26 червня 2020 року перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу ними було заощаджено спільних коштів на суму 30 000 дол. США для придбання житла їх доньці, які знаходилися на зберіганні у ОСОБА_2 .

Восени 2017 року чоловік повідомив їй про припинення стосунків і згодом вона дізналася, що він набув у власність за договорами дарування житловий будинок із земельними ділянками в с.Конюшки Рогатинського району Івано-Франківської області.

Вважає, що оспорювані договори дарування по своїй суті є удаваними та укладені з метою уникнення отримання від неї, як другого з подружжя, письмової згоди на укладення таких договорів та в подальшому з метою виключення подарованого нерухомого майна з переліку майна, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Посилаючись на наведене, просила визнати удаваними договори дарування нерухомого майна, укладені 12 серпня 2016 року ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідчені приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу Дзерою М.Л., а саме: договір № 2069 дарування земельної ділянки, площею 0,3747 га, кадастровий номер: :01:002:0064, договір № 2067 дарування земельної ділянки, площею 0,191 га, кадастровий номер: :01:002:0063, договір № 2065 дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться на АДРЕСА_1 , визнавши їх договорами купівлі-продажу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2022 року у складі судді Могили Р. Г. позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано удаваним договір дарування житлового будинку від 12 серпня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу Дзерою М. Л. за № 2065, визнавши його договором купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться на АДРЕСА_1 .

Визнано удаваним договір дарування земельної ділянки від 12 серпня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу Дзерою М. Л. за № 2067, визнавши його договором купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1910 га, кадастровий номер: :01:002:0063, що розташована за адресою: с. Конюшки, Рогатинський район, Івано-Франківська область.

Визнано удаваним договір дарування земельної ділянки від 12 серпня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу Дзерою М. Л. за № 2069, визнавши його договором купівлі-продажу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3747 га, кадастровий номер: :01:002:0064, що розташована за адресою: с. Конюшки, Рогатинський район, Івано-Франківська область

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із доведеності позивачкою удаваності спірних договорів дарування з метою приховання договорів купівлі-продажу нерухомого майна.

Короткий зміст постанови апеляційної інстанції

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 червня 2022 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення.

В задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Апеляційний суд виходив із відсутності передбачених статтею 235 ЦК України підстав для визнання оспорюваних правочинів удаваними та задоволення позову, оскільки позивачка не довела належними та допустимими доказами обґрунтованість заявлених вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

14 липня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Янівська Г. Я. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме вказує на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року в справі № 910/19473/17 (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що апеляційний суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні справи.

Не існує чітко визначеного переліку засобів доказування, якими має право користуватись позивач у даній категорії справ, а тому суд апеляційної інстанції неправомірно відхилив покази свідків. Перекладення обов`язку доказування в даній категорії справ лише на позивача порушує принцип змагальності і рівності сторін.

Доводи інших учасників справи

ОСОБА_2 подав відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2022 рокувідкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Рогатинського районного суду Івано-Франківської області цивільну справу № 349/670/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Дзера Мар`яна Любомирівна, про визнання договорів дарування житлового будинку та земельних ділянок удаваними.

Обставини справи

Встановлено, що з 31 серпня 1985 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (після укладення шлюбу - ОСОБА_1 ) перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний на підставі рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2020 року.

Під час перебування сторін у шлюбі 12 серпня 2016 року приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу Дзерою М.Л. було посвідчено:

- договір дарування житлового будинку, відповідно до якого ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв у дар житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться на АДРЕСА_1 . Грошова оцінка домоволодіння становить 181 720,00 грн;

- договір дарування земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв у дар земельну ділянку, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0,1910 га, кадастровий номер: :01:002:0063, що розташована у с. Конюшки Рогатинського району Івано-Франківської області. Грошова оцінка земельної ділянки становить 95 000,00 грн;

- договір дарування земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв у дар земельну ділянку, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3747 га, кадастровий номер: :01:002:0064, що розташована у с. Конюшки Рогатинського району Івано-Франківської області. Грошова оцінка земельної ділянки становить 93 000,00 грн.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивачка посилалась на те, що оспорювані договори дарування по своїй суті є удаваними, які вчинені для приховання правочину купівлі-продажу й укладені з метою виключення подарованого нерухомого майна з переліку майна, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Підставою касаційного оскарження постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 16 червня 2022 року є посилання заявника на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме вказує на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року в справі № 910/19473/17 (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України); відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України); порушення судами норм процесуального права, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Відповідно до статті 400 ЦПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції діє в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з пунктом першим частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 522/14890/16-ц (провадження № 14-498цс18).

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Вказане узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 07 вересня 2016 року в справі № 6-1026цс16, Верховного Суду у постанові від 11 січня 2022 року у справі № 522/19663/17

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, заявник має довести: факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Посилаючись на удаваність оспорюваних договорів дарування, ОСОБА_1 вважала, що їх укладено з метою приховати договір купівлі-продажу нерухомого майна.

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким за цим договором одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У справі, яка є предметом касаційного перегляду, апеляційний суд установив, що 12 серпня 2016 року ОСОБА_3 на підставі договорів дарування подарувала ОСОБА_2 житловий будинок на АДРЕСА_1 та дві земельні ділянки.

ОСОБА_1 стверджував, що договори дарування було вчинено для приховання договору купівлі-продажу з метою позбавити її права на частину майна, яке є спільним майном подружжя.

За змістом договорів від 12 серпня 2016 року дарування житлового будинку та земельних ділянок сторони, зокрема, підтверджують, що укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому; правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним); правочин не приховує інший правочин (не є удаваним).

Доказів на підтвердження оплатності договорів дарування позивачкою надано не було.

У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16 зроблено висновок, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини.Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Установивши, що позивачка не довела, що сторони оспорюваних договорів спрямовували свою волю на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, що передбачені насправді цими правочинами, апеляційний суд правильно застосував статтю 235 ЦК України та з цих підстав відмовив у задоволенні позову.

Висновки апеляційного суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, та не суперечать правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах, що зазначені заявником в касаційній скарзі.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують.

Висновок застосування норм права в подібних правовідносинах, викладений, зокрема впостанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 522/14890/16-ц, тому доводи скарги з цього приводу є безпідставними.

Інші наведені в касаційній скарзі аргументи не спростовують висновків апеляційного суду та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник, по своїй суті зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, які не були встановлені судами, що в силу положень статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Янівською Галиною Ярославівною, залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун