ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2667/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Мицик Ю.С.

при секретарі Осадчуку С.В.

за участю

представника позивача Андрієнка С.В.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача Волкова П.О. ,

розглянувши заяву подану представником ОСОБА_1 - адвокатом Волковим Павлом Олександровичем про відвід судді у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖЕРЕЛО-1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та пені,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖЕРЕЛО-1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та пені.

01.11.2022 через канцелярію суду представником ОСОБА_1 - адвокатом Волковим П.О. було подано заяву про відвід судді Мицик Ю.С., у провадженні якої перебуває вказана цивільна справа. Заява обгрунтована тим, що суддя Мицик Ю.С. не виконала всі вимоги та процесуальні дії, передбачені ч. 2 ст. 197 ЦПК України, не постановила письмову ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі, відтак, з огляду на процесуальні документи, наявні в матеріалах справи, розгляд справи перебуває на стадії підготовчого провадження. На переконання заявника, належні докази та звукозапис судового засідання від 24.10.2022 доводять пряму зацікавленість судді Мицик Ю.С. провести розгляд справи у незаконний спосіб, з порушенням верховенства права та змагальності сторін, діючи виключно на користь сторони позивача, з повним ігноруванням прав сторони відповідача та процесуального законодавства. Дії головуючого, на переконання заявника, викликають сумнів у її неупередженості, об`єктивності та можливості ухвалити у вказаній справі законне та справедливе рішення.

В судовому засіданні заявник підтримав подану заяву про відвід судді Мицик Ю.С. Додатково зазначив, що ухвала про закриття підготовчого провадження у справі має бути постановлена лише в нарадчій кімнаті, за результатами вчинення процесуальних дій, передбачених ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Враховуючи, що письмової ухвали про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті матеріали справи не містять, на думку заявника, суд й надалі перебуває на стадії підготовчого провадження.

Відповідач підтримав заяву про відвід, подану його представником. Зауважив, що судом були відхилені його клопотання, в той час, як клопотання сторони позивача були задоволенні, що на його думку, свідчить про упередженість головуючого у цій справі.

Представник позивача через електрону пошту суду направив письмові заперечення на заяву про відвід головуючого, які підтримав в судовому засіданні. Вказав, що головуючим суддею Мицик Ю.С, не було допущено порушення норм процесуального права, а ухвалене судове рішення жодним чином не порушує прав учасників справи, та не свідчить про надання переваги одній стороні спору відносно іншої сторони. Дії представника відповідача спрямовані на свідоме затягування справи, а заявлення безпідставного відводу, є нічим іншим, як зловживанням процесуальними правами. Просив залишити заяву про відвід без розгляду.

Вислухавши пояснення учасників справи, розглянувши питання, з точки зору національного закону - ст. 36 ЦПК України, в контексті ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо безсторонності суд зазначає наступне.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Згідно рішення ЄСПЛ від 09.11.2006 у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 у справі «Ветштайн проти Швейцарії», тощо важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду.

Суд, який розглядає справу має бути «безстороннім» і «незалежним» за ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно пункту 2.5 Бангалорських принципів діяльності судді, схвалених резолюцією Економічної та ООН від 27.07.2006 №2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи або має бути відведений в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Згідно ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо : він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Згідно ч. 3 ст. 39 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Оцінюючи доводи заяви про відвід, суд вважає, що у даному випадку з боку заявника має місце незгода із прийнятими суддею процесуальними рішеннями та діями, що не є підставою для відводу.

Суд вбачає, що звертаючись до суду з дійсною заявою, адвокат відповідача - Волков П.О. фактично висловив незгоду з процесуальними діями судді за результатами розгляду даної справи, а саме з постановленням 02.08.2021 ухвали суду про закриття підготовчого провадження у справі та призначення її до розгляду по суті. Зокрема заявник вважає, що судом порушено процесуальний закон, оскільки ухвала від 02.08.2021 була постановлена в судовому засіданні із занесенням до протоколу судового засідання, без видалення суду до нарадчої кімнати.

Між тим, вказані доводи свідчать про суб`єктивне тлумаченням норм процесуального закону заявником.

Також суд не приймає до уваги як підставу для відводу судді посилання заявника, що суд в підготовчому засіданні не вчинив процесуальних дій, передбачених ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

У відповідності до ст. 191 ЦПК України, у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Отже, у відповідності до положень чинного законодавства сторона відповідача мала подавати усі наявні докази та клопотання разом із поданим відзивом.

При цьому, у разі неможливості подання доказів та клопотань, в строк встановлений законом, відповідно до ч.4 ст.83 ЦПК України, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно з ч. 1, 4, 6 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення; одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк; про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Відповідач ОСОБА_1 подав відзив 26.02.2019, який долучений судом до матеріалів справи.

Представник позивача 27.03.2019 подав відповідь на відзив.

Відповідач ОСОБА_1 05.06.2019 подав заперечення на відповідь на відзив.

Вказані заяви по суті справи були прийняті судом та долучені до матеріалів справи.

В підготовчому судовому засіданні вивчивши матеріали справи, вирішивши заяви та клопотання учасників справи, судом остаточно визначений предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників судового процесу; визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; визначений порядок розгляду справи; вчинені інші дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. В підготовчому засіданні було з`ясовано, що спір між сторонами не врегульовано, заяв про бажання укласти мирову угоду, врегулювання спору за участю судді, вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, зустрічного позову до суду не надходило.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання 02.08.2021 суд постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, проти чого не заперечували представник позивача та відповідач.

Отже, твердження відповідача щодо обмеження його прав на вчинення процесуальних дій суд вважає необгрунтованими, а доводи заявника про порушення порушенням судом процесуального закону безпідставними.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів про суб`єктивну упередженість та необ`єктивність судді заявник не надав. Суд звертає увагу, що особиста безсторонність суддів не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне.

При цьому, чинним законодавством передбачено інший порядок щодо оскарження процесуальних дій та рішень за розглядом справи, зокрема, мотиви із приводу такої не згоди можуть бути викладені у відповідній апеляційній скарзі.

Таким чином, заява представника відповідача - адвоката Волкова П.О. про відвід судді не містить визначених законом підстав для відводу головуючого судді Мицик Ю.С.

Отже, оскільки заявник не надав доказів на підтвердження доводів заяви, які б свідчили про наявність об`єктивних, дійсних обставин, які викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді, посилання заявника зводяться до припущень та є необгрунтованими.

За таких обставин, суд дійшов висновку про безпідставність заявленого відводу, а тому відмовляє в задоволенні заяви представника відповідача - адвоката Волкова П.О. про відвід головуючого судді Мицик Ю.С. від розгляду даної справи.

Додатково суд звертає увагу та роз`яснює наступне.

Відповідно до ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

При цьому, суд зазначає, що ЄСПЛ застосовує положення, передбачене ч. 3 ст. 35 Конвенції, де вказано, що суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо. Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії» (рішення від 15.09.2009), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до суду, порушує встановлений порядок роботи суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Стримування зловживання правом - це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі.

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Пунктами 2, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Приписами ч.3 ст. 44 ЦПК України передбачено, що у випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Крім того, частиною 4 вказаної вище статті процесуального закону передбачено обов`язок суду вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 143 ЦПК України визначено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Згідно частин 2, 3 ст. 148 ЦПК України у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд наголошує, що зловживання правом заявити відвід не допускається.

За таких обставин, керуючись ст. 33-40 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Волкова Павла Олександровича про відвід судді у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖЕРЕЛО-1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та пені.

У відповідності до вимог ст.353 ЦПК України ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвали набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Суддя: Ю.С.Мицик