Справа № 740/4742/21
Провадження № 2/740/98/22
26 жовтня 2022 року м.Ніжин
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
судді Олійника В.П., за участі секретаря судового засідання Носилевської О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
У серпні 2021 року ОСОБА_1 , з урахуванням клопотання від 03 лютого 2022 року, звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шюбу та в порядку поділу майна подружжя визнання за нею права власності на 1 / 2 частку кв. АДРЕСА_1 , та на 1 / 2 частку автомобіля марки ЗИЛ, державний номерний знак НОМЕР_1 . Позов обгрунтований тим, що вказане майно, яке зареєстроване за відповідачем, набуте сторонами за час шлюбу за спільні кошти. Шлюб виявився невдалим. В добровільному порядку майно не поділене. Просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 22 жовтня 2021 року в підготовчому засіданні роз"єднані позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Вимоги про поділ майна виділені в окреме провадження, які ухвалою суду від 15 лютого 2022 року за результатами підготовчого провадження призначені до судового розгляду по суті.
Згідно заяви від 26 жовтня 2022 року представник позивача адвокат Ващенко М.А. підтримує позов, просить розглянути справу за відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Станом на час розгляду справи зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в АДРЕСА_2 , на вказану адресу судом надіслано рекомендоване повідомлення про судовий розгляд з матеріалами позову, останнім не подано відзиву, заперечення, повідомлення іншої адреси свого проживання.
Інформація про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження розміщена на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України.
Також судом враховується правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Враховуючи викладене та позицію представника позивача адвоката Ващенко М.О. щодо можливості ухвалення заочного рішення, в судовому засіданні встановлені підстави згідно ст.ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється.
Фактичні обставини, встановлені судом.
Сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 1985 року, який розірваний заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 23 грудня 2021 року, яке набрало законнної сили.
Згідно копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 19 грудня 1997 року відповідач ОСОБА_2 купив кв. АДРЕСА_1 , про що здійснений реєстровий напис за №49, що підтверджується також повідомленням КП Ніжинське МБТІ від 31 серпня 2022 року про реєстрацію станом на 31 грудня 2012 року права власності на вказану квартиру за ОСОБА_2 ..
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно... від 25 січня 2022 року відомості щодо реєстрації права власності чи інших речових прав на кв. АДРЕСА_1 ,-відсутні.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Спірні правовідносини сторін виникли з приводу поділу майна подружя-квартири та вантажного автомобіля, набуття якого за час шлюбу сторонами не оспорюється.
На момент набуття спірної квартири діяли норми КпШС України, відповідно до ст.22 якого майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Вказане кореспондується зі ст.60 СК України, чинного з 01 січня 2004 року, якою передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто ст.60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу.
Згідно з ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст.368 ЦК України).
Відповідно до ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Судом встановлено, що спірні квартира та вантажний автомобіль набуті за час зареєстрованого шлюбу сторін і є їх спільною сумісною власністю та підлягають поділу, при цьому презумпція спільності права власності подружжя на вказане майно відповідачем у встановленому порядку не спростована.
Також судом враховується, що майно, набуте подружжям у шлюбі, має режим спільної сумісної власності і належить обом з подружжя у рівних частках у силу законодавства незалежно від того, хто з них є його титульним власником.
Реєстрація права власності на об`єкт нерухомого (рухомого) майна за одним із подружжям не припиняє право іншого на це майно, так як дане право закріплене законом.
За таких обставин позов підлягає задоволенню повністю шляхом визнання за позивачем права власності на 1 / 2 частку спірної квартири та спірного автомобіля, із залишенням права власності на 1 / 2 частку вказаного майна за відповідачем, що відповідає змісту ст.28 КпШС України, ст.70 СК України і не свідчить про позбавлення відповідача його майнових прав і недодержання принципу непорушності права власності.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову-на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду сплачені 1823 грн. 50 коп судового збору за розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, 908 грн. стягнуто з відповідача у справі про розірвання шлюбу, у зв"язку з чим 908 грн. за вимогу про поділ майна подружжя відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню на її користь позивача із відповідача.
Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 141, 247, 265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позов задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , місце проживання в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ,право власності на 1 / 2 (одну другу) частку кв. АДРЕСА_1 , яка є об"єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , залишивши право власності на 1 / 2 (одну другу) частку кв. АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , місце проживання в АДРЕСА_2 .
Стягнути із ОСОБА_2 , місце проживання в АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , місце проживання в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , 908 (дев`ятсот вісім) грн. судового збору.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя В.Олійник.