Номер провадження 2/754/906/22
РІШЕННЯ

Іменем України

04 жовтня 2022 року м.Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Якименко А.І.

за участю представників позивача: Калашнікова В.А.; прокурорів Гуцуляк О.І та Лисиці Г.С.

за участю представника відповідача - адвоката Дударенко А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Заступника прокурора Голосіївського району міста Києва в інтересах Київської міської державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа: Київське комунальне об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» про стягнення відновленої вартості зелених насаджень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення відновленої вартості зелених насаджень.

Постановою Київського апеляційного суду від 22.07.2021, Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 лютого 2014 року скасоване та прийнята нова постанова про те, що Цивільну справу за позовом заступника прокурора Голосіївського району міста Києва в інтересах Київської міської державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа: Київське комунальне об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» про стягнення відновленої вартості зелених насаджень, направити на новий розгляд до Деснянського районного суду міста Києва за встановленою підсудністю.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07.09.2021, відкрито провадження по справі, розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що рішенням Київської міської ради №837/1893 від 09 липня 2009 року вирішено передати ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку площею 0,06га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 за рахунок міських земель, не переданих у власність чи користування. 09 липня 2009 року ОСОБА_2 було видано державний акт серії ЯЖ №039303 на право власності на земельну ділянку площею 0,0511га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Прокурор вказував, що під час відведення зазначеної земельної ділянки щодо проекту землеустрою останньої Управлінням охорони навколишнього природного середовища виконавчого органу Київради (КМДА) було надано погодження №971/04-4-22/1655 від 30 березня 2009 року, яким визначено згідно з природоохоронними органами необхідність ОСОБА_2 сплатити відновну вартість зелених насаджень. Крім того, згідно з наданим Управлінням охорони навколишнього природного середовища виконавчого органу Київради (КМДА) висновку обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню №298 від 25 лютого 2009 року, відновна вартість зелених насаджень на зазначеній земельній ділянці становила 705 754,16грн. Проте, відповідач не сплатила відновну вартість зелених насаджень у вказаному розмірі. Враховуючи викладене позивач просить суд стягнути з відповідача на користь КМДА відновну вартість зелених насаджень у розмірі 705 754,16грн.

21.09.2021 до суду надійшов відзив від представника відповідача - адвоката Дударенко А.М. відповідно до якого зазначено, що заявлена до стягнення відновна вартість зелених насаджень у розмірі 705754,16грн є необґрунтованою, оскільки такий обрахунок залежить від кількості та виду зелених насаджень та їх відновної вартості. Тобто визначити конкретну кількість та вид зелених насаджень, і як наслідок їх відновну вартість, можливо виключно на земельній ділянці, яка має встановлені в натурі межі. Докази, що приєднані позивачем до позову, містять інформацію, що обстеження зелених насаджень відбувалось на земельній ділянці 0,06га за адресою: АДРЕСА_1 , в той же час у власність передана відповідачці земельна ділянка площею 0,0511га. Різниця в площі пояснюється уточненням меж земельної ділянки на місцевості. Доказ, який покладено в основу позову та на підставі якого заявлено позовні вимоги на суму 705754,16грн - висновок обстеження зелених насаджень, вкладений 25 лютого 2009 року, де відображено огляд зелених насаджень, який проводився за адресою: АДРЕСА_1 , а не на земельній ділянці, межі якої були встановлені та винесені в натуру 3 грудня 2009 року, вже після прийняття рішення Київською міською радою за № 837/1893 від 09.07.2009. Таким чином, у висновку обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню № 298 від 25.02.2009 визначалась не остаточна кількість та якість зелених насаджень, оскільки земельна ділянка не була сформована, її межі не встановлені в натурі на той час. Погодження Управління охорони навколишнього природного середовища виконавчого органу Київради (КМДА) №971/04-4-22/1655, яке надано було 30.03.2009, вказує, що остаточна кількість та якість зелених насаджень буде визначена на наступних стадіях проектування. Такими наступними стадіями проектування після затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 була технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку. Видалення дерев, кущів, газонів і квітників здійснюється в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2006 року № 1045 затверджено Порядок видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, згідно з п. 11 якого відновна вартість зелених насаджень, розташованих на земельній ділянці, що відведена в установленому порядку Фізичній або юридичній особі (крім відновної вартості зелених насаджень, посаджених (створених) цією особою), сплачується під час передачі такої ділянки у власність відповідної особи. Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 039303 відповідачка отримала 26 березня 2010 року. Доказ, який також спростовує твердження позивача про кількість зелених насаджень та розмір (705754,16грн) відновної вартості зелених насаджень на земельній ділянці, що приватизована відповідачкою - акт обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню від 7 жовтня 2014 року, який містить інформацію про зелені насадження та їх відновну вартість саме на земельній ділянці з кадастровим номером : :79:253:0118 та складає 106718,42грн. Обстеження зелених насаджень та огляд зелених насаджень проводились 25 лютого 2009 року за адресою: АДРЕСА_1 , а не на земельній ділянці, межі якої були встановлені та винесені в натуру 3 грудня 2009 року, після прийняття рішення Київської міської ради за № 837/1893, що підтверджується технічною документацією, яка прийнята до бази даних 28 грудня 2009 року. Рішенням Київської міської ради за № 837/1893 від 09.07.2009 у приватну власність ОСОБА_2 передано земельну ділянку площею 0,6га, що розташована за адресою: м. Київ, Голосіївський район, АДРЕСА_2. Документацією, що остаточно визначала площу, координати земельної ділянки була технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 з кадастровим номером :79:253:0118 земельна ділянка площею 0,0511га відповідач 26 березня 2010 року отримала державний акт про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0511га з кадастровим номером :79:253:0118. ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) тільки після набуття права власності на земельну ділянку повинна була сплатити відновну вартість зелених насаджень, що розташовані на земельній ділянці площею 0,0511га з кадастровим номером 100000000:79:253:0118. Така відновна вартість зелених насаджень, що розташовані на земельній ділянці площею 0,0511га з кадастровим номером :79:253:0118 не була обрахована позивачем, а була обрахована лише у 2014 році на замовлення вже нового власника земельної ділянки. Відповідач також наполягає на застосуванні позовної давності, оскільки вважає що позов подано з її пропуском. Строк позовної давності сплив 27 березня 2013 року. Факт несплати ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) відновної вартості зелених насаджень виявлено за наслідками прокурорської перевірки, що стало підставою для пред`явлення прокурором у липні 2013 року позову в інтересах Київської міської державної адміністрації про стягнення заборгованості зі сплати відновної вартості за зелені насадження. Відповідач 26 березня 2010 року отримала державний акт про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0511га з кадастровим номером :79:253:0118, саме з цієї дати починається перебіг позовної давності у даному спорі. У зв`язку з викладеним представник відповідача - адвокат Дударенко А.М. просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

14.12.2021 до суду надійшли пояснення від представника Київської міської державної адміністрації Калашнікова В.А. відповідно до яких зазначено, що відповідно до рішення Київської міської ради від 08.12.2016 № 544/1548 «Про деякі питання діяльності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» Управління екології та природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) утворено шляхом виділу з Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Відповідно до Регламенту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 08.10.2013 № 1810 (зі змінами та доповненнями), та Порядку ведення претензійної та позовної роботи у виконавчому органі Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації), затвердженого Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11.07.2012 № 1199 (зі змінами та доповненнями), представництво інтересів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснюється структурними підрозділами відповідного до функцій та повноважень та згідно доручень. Згідно з Додатком № 9 до рішення Київської міської ради від 24 грудня 2020 року №24/24 «Про бюджет міста Києва на 2021 рік» на Управління екології та природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) покладено контроль за справлянням надходжень бюджету міста Києва, а саме коштів відновної вартості зелених насаджень, що підлягають видаленню на території міста Києва. Рішенням Київської міської ради від 09 липня 2009 року № 837/1893 було вирішено передати відповідачу у приватну власність земельну ділянку площею 0,06га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 за рахунок міських земель, не переданих у власність чи користування, за умови виконання пункту 3 цього рішення. Так, п. 3.6. та 3 Рішення встановлено, що відповідачу виконати вимоги, викладені, зокрема, у листі Управління охорони навколишнього природного середовища Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30 березня 2009 року № 971/04-4-22/1655. Управління охорони навколишнього природного середовища Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом від 30 березня 2009 року №971/04-4- 22/1655 було надано погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким визначено природоохоронну вимогу до відповідача сплатити відновну вартість зелених насаджень. Так, в зазначеному листі Управління охорони навколишнього природного середовища Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) зазначило відповідачу до початку розробки проектної документації отримати висновок (акт) обстеження зелених насаджень та погодити його встановленим чином; сплатити відновну вартість зелених насаджень у встановленому порядку. Як вбачається із акту обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню від 25 лютого 2009 року № 298, який було складено за заявою відповідача, відновна вартість зелених насаджень на вищезазначеній земельній ділянці становила 705 754,16грн. Під час огляду зелених насаджень відповідачка була присутня, підписала зазначений висновок, який в подальшому не оскаржувала. Відповідачці достеменно було відомо про обов`язок сплатити вартість зелених насаджень в розмірі 705 754,16грн до оформлення права власності на земельну ділянку, але відповідач цього не зробив ні до отримання Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 039303 від 09 липня 2009 року, ні після його отримання. Навіть, якщо невідомо з яких причин посадові особи Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видали відповідачу державний акт на земельну ділянки без сплати останньої відновної вартості зелених насаджень, то ця обставина не звільняє відповідачку сплатити вартість зелених насаджень в розмірі 705 754,16грн. Також відповідач не надала жодних доказів того, що вона здійснила хоч-будь які дії для того, щоб належним чином виконати свої зобов`язання щодо виконання вимог чинного законодавства щодо охорони зелених насаджень. На підставі укладеного 30 квітня 2010 року між відповідачем та ОСОБА_5 договору про задоволення вимог іпотекодержателя, остання набула права власності на нерухоме майно, а саме земельну ділянку, кадастровий номер 8000 000 000:79:253:0118, площею 0,0511га. Акт обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню від 07 жовтня 2014 року № 255, було складено на підставі заяви Обслуговуючого кооперативу «Б.І.П.», а не відповідача, та майже через шість років після складання акту обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню від 25 лютого 2009 року № 298. Також, відповідач замовчує ту обставину, що за ці роки як мінімум змінилось три власники цієї земельної ділянки, і не відомо що за цей час було власниками зроблено ними з зеленими насадженнями. Також на момент складання зазначених актів діяли зовсім інші розцінки на відновну вартість. Крім того, як уже зазначалось раніше, відповідач не оскаржувала Акт обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню від 25 лютого 2009 року № 298. Таким чином акт обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню від 07 жовтня 2014 року № 255, не стосуються предметі доказування по цій справі. Відповідач зазначає, що строк позовної давності нібито сплинув 27 березня 2013 року. Київське комунальне об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» виявило, що відповідач не сплатила відновну вартість зелених насаджень та відразу листом від 16 травня 2613 року № 148-03/05-1413 звернулось до прокурора Голосіївського району м. Києва. На підставі цього листа прокуратурою Голосіївського району міста Києва було здійснено перевірку дотримання вимог законодавства. За наслідками перевірки було подано 18 липня 2013 року позов про стягнення з відповідача відновної вартості зелених насаджень. Враховуючи перебіг позовної давності, визначений ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, та ту обставину, що третя особа довідалась про факт несплати відповідачем відновної вартості 16 травня 2013 року (порушення свого права), то строк позовної давності не сплинув. У зв`язку з викладеним представник Київської міської державної адміністрації Калашніков В.А. просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

До суду надійшли пояснення від Заступника керівника прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва Тимчука Д. відповідно до яких зазначено, що під час проведення прокуратурою Голосіївського району міста Києва перевірки дотримання вимог законодавства встановлено, що рішенням Київської міської ради за № 837/1893 від 09.07.2009 вирішено передати ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку площею 0,06га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у м. Києві, Голосіївський район АДРЕСА_2 за рахунок міських земель, не переданих у власність чи користування. У подальшому ОСОБА_2 видано Державний акт серії ЯЖ №039303 від 09.07.2009, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 26.03.2010 за №07-7-05325. Згідно п. 1 і 2 рішення Київської міської ради за № 837/1893 від 09.07.2009 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 та вирішено передати останній у приватну власність земельну ділянку площею 0,06га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 за рахунок міських земель, не переданих у власність чи користування. Разом з цим, пунктом 3.6. рішення Київської міської ради за № 837/1893 від 09.07.2009 було зобов`язано ОСОБА_1 виконати вимоги викладені у листі Управління охорони навколишнього природного середовища виконавчого органу Київради (КМДА) за №971/04-4-22/1655 від 30.03.2009, а саме сплатити відновну вартість зелених насаджень. Крім того, згідно наданого Управлінням охорони навколишнього природного середовища виконавчого органу Київради (КМДА) висновку обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню № 298 від 25.02.2009, відновна вартість зелених насаджень на вищезазначеній земельній ділянці становила 705754,16грн. Проте, відповідач ОСОБА_2 не сплатила відновну вартість зелених насаджень у сумі 705 754,16грн. Згідно висновку обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню №298 від 25.02.2009, виданого ОСОБА_2 та складеного КО «Київзеленбуд», остання зобов`язана сплатити відновну вартість зелених насаджень, які підлягають видаленню у зв`язку з будівництвом та обслуговуванням житлового будинку, господарських будівель і споруд на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , становить 705754,16грн. Опрацюванням висновку обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню №298 від 25.02.2009 встановлено, що відповідач ОСОБА_2 особисто була присутня при обстеженні земельної ділянки, про що свідчить її підпис у вказаному висновку. Указане свідчить, що ОСОБА_2 знала про вищезазначений акт, була присутня під час його складання та, як наслідок, не могла не знати про свій обов`язок сплати відновної вартості зелених насаджень. Докази які б свідчили про оскарження відповідачем указаного акту відсутні. У той же час відповідач у своєму відзиві наголошує на тому, що строк позовної давності сплив 27.03.2013 проте, прокурор із вказаними твердженнями не погоджується з огляду на наступне. У даній справі прокурор в інтересах держави в особі Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся з позовом про стягнення відновної вартості зелених насаджень до ОСОБА_2 . Прокурору про порушення права територіальної громади на отримання коштів відновної вартості зелених насаджень, стало відомо лише 16.03.2013, тобто після отримання та опрацювання інформації Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд». Враховуючи викладене, просить доводи відповідача викладеними у відзиві вважати не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник позивача Калашніков В.А. , прокурор Гуцуляк О.І та Лисиця Г.С. в судових засіданнях підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві.

Представник відповідача - адвокат Дударенко А.М. в судових засіданнях заперечувала проти позовних вимог та просила відмовити в повному обсязі, посилаючись на докази та обставини які викладені у відзиві. Представник відповідача - адвокат Дударенко А.М. просить суд застосувати строки позовної давності.

Третя особа Київське комунальне об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» представник в судові засідання не з`явився, про день, час та місце судових засідань повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про отримання судових повісток.

Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Київської міської ради за № 837/1893 від 09.07.2009 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 та вирішено передати ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку площею 0,06га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 за рахунок міських земель, не переданих у власність чи користування.

У відповідності до п. 3.3 вказаного рішення ОСОБА_1 повинна звернутись до Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) із клопотанням щодо організації робіт по винесенню меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) та виготовленню документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку.

Згідно п. 3.6. рішення Київської міської ради за № 837/1893 від 09.07.2009 було зобов`язано ОСОБА_1 виконати вимоги викладені у листі Управління охорони навколишнього природного середовища виконавчого органу Київради (КМДА) за № 971/04-4-22/1655 від 30.03.2009.

Листом № 971/04-4-22/1655 від 30.03.2009 Управлінням охорони навколишнього природного середовища виконавчого органу Київради (КМДА) було надано погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким визначено природоохоронну вимогу до ОСОБА_1 сплатити відновну вартість зелених насаджень.

Відповідно до висновку обстеження зелених насаджень № 298 від 25.02.2009, Управлінням охорони навколишнього природного середовища виконавчого органу Київради (КМДА), відповідно до вказаного висновку, видаленню підлягає 68 дерев, 13 кущів та самосів клена 11 штук, відновна вартість зелених насаджень на вищезазначеній земельній ділянці становить 705754,16грн.

26.03.2010 ОСОБА_1 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,511га, що розташована по АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Листом № 148-03/05-1413 від 16.05.2013 Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» зазначено, що відсутні дані щодо оплати ОСОБА_1 відновної вартості зелених насаджень в розмірі 705754,16грн.

В липні 2013 року заступник прокурора Голосіївського району міста Києва в інтересах Київської міської державної адміністрації звернувся до суду з позовом про стягнення відновної вартості зелених насаджень, при цьому пояснив наступне, оскільки при передачі ОСОБА_1 земельної ділянки у власність площею 0,511га, нею не було сплачено відновну вартість земельних насаджень, розташованих на ділянці площею 0,06га по АДРЕСА_1 .

За приписами ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За положеннями ст. 118 Земельного Кодексу України Громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

До клопотання додається розроблена відповідно до Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.

У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до ч.7 ст. 118 Земельного Кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно із ч. 1 ст. 122 Земельного Кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Стаття 125 Земельного Кодексу України регламентує, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 126 Земельного Кодексу України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

На замовлення відповідача було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 .

У відповідності із вказаним проектом землеустрою земельна ділянка, що намічена для відведення у власність мала запроектовану площу 0,06га межі та площа земельної ділянки визначені при розробці проекту землеустрою визначалась по координатах, взятих в КО «Центр містобудування та архітектури».

Комісією, призначеною Управлінням охорони навколишнього природного середовища КМДА, 25 лютого 2009 року було складено висновок обстеження зелених насаджень на земельній ділянці площею 0,06га по АДРЕСА_1 , що проектувалась для відведення у власність відповідачу, відповідно до якого на ділянці площею 0,06га по АДРЕСА_1 було виявлено 68 дерев, 13 кущів та самосів клена 11 штук.

Відновна вартість зелених насаджень, що підлягають видаленню становить 705754,16 грн.

Порядком видалення зелених насаджень на території м.Києва, затвердженого Розпорядженням КМДА від 27.06.2007 № 811 в редакції, що діяла на момент складання висновку обстеження ділянки, передбачено обов`язок його погодження в Головному управлінні екології та охорони природних ресурсів та в Київському комунальному об`єднанні зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд».

Погодження Управління охорони навколишнього природного середовища виконавчого органу Київради (КМДА) № 971/04-4-22/1655, яке надано було 30.03.2009, вказує, що остаточна кількість та якість зелених насаджень буде визначена на наступних стадіях проектування.

Рішенням Київської міської ради від 09 липня 2009 року № 837/1893 було вирішено передати відповідачу у приватну власність земельну ділянку площею 0,06га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 за рахунок міських земель, не переданих у власність чи користування, за умови виконання пункту 3 цього Рішення.

У відповідності до п. 3.3 вказаного рішення відповідач повинна звернутись до Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) із клопотанням щодо організації робіт по винесенню меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) та виготовленню документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку.

Відповідно до п. 3.6 цього рішення, громадянці ОСОБА_1 слід виконати вимоги, викладені у листі управління охорони навколишнього природного середовища від 30.03.2009 №071/04-4-22/1655, яким на відповідача покладено обов`язок сплатити відновну вартість земельних насаджень у встановленому порядку.

Так, в зазначеному листі Управління охорони навколишнього природного середовища Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) зазначило Відповідачу до початку розробки проектної документації отримати висновок (акт) обстеження зелених насаджень та погодити його встановленим чином; сплатити відновну вартість зелених насаджень у встановленому порядку.

Статтею 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до частин 2, 3 статті 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Згідно із рішенням Київської міської ради від 25.12.2014 «Про упорядкування діяльності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» та від 08.12.2016 № 544/1548 «Про деякі питання діяльності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)», розпорядження виконавчого органу - Київської міської ради (Київської міської державної-адміністрації) від 11.12.2017 № 1599 «Про затвердження Положення про Управління екології та природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» (у редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05 лютого 2021 р. № 167) та від 18.12.2017 № 1635 «Про внесення змін до Положення про Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)», відповідно до яких у Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відсутні повноваження щодо забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до рішення Київської міської ради від 08.12.2016 № 544/1548 «Про деякі питання діяльності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» Управління екології та природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) утворено шляхом виділу з Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до Регламенту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 08.10.2013 № 1810 (зі змінами та доповненнями), та Порядку ведення претензійної та позовної роботи у виконавчому органі Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації), затвердженого Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11.07.2012 № 1199 (зі змінами та доповненнями), представництво інтересів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснюється структурними підрозділами відповідного до функцій та повноважень та згідно доручень.

Згідно із Додатком № 9 до рішення Київської міської ради від 24 грудня 2020 року № 24/24 «Про бюджет міста Києва на 2021 рік» на Управління екології та природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) покладено контроль за справлянням надходжень бюджету міста Києва, а саме коштів відновної вартості зелених насаджень, що підлягають видаленню на території міста Києва.

Згідно із частин 1-3 статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», охороні та відновленню підлягають усі зелені насадження в межах населених пунктів під час проведення будь-якої діяльності, крім зелених насаджень, які висаджені або виросли самосівом в охоронних зонах повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв. Охорона, утриманню та відновлення зелених насаджень на об`єктах благоустрою, а також видалення дерев, які виросли самосівом, здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів залежно від підпорядкування об`єкта благоустрою, а на земельних ділянках, переданих у власність, наданих у постійне користування або в оренду, - за рахунок коштів їх власників або користувачів відповідно до нормативів, затверджених у встановленому порядку. Видалення дерев, кущів, газонів і квітників здійснюється в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Положенням п. 11 Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 01 серпня 2006 року №1045 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) відновна вартість зелених насаджень, розташованих на земельній ділянці, що відведена в установленому порядку фізичній або юридичній особі, сплачується під час передачі такої ділянки у власність відповідної особи, а не після отримання у власність земельної ділянки.

При цьому аналогічне зазначено у положеннях п. 15 Порядку видалення зелених насаджень на території м. Києва, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 червня 2007 року № 811 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Як встановлено нормами п. 4 розпорядження Київської міської державної адміністрації від 27 червня 2007 року № 811 «Про затвердження Порядку видалення зелених насаджень на території м. Києва» (в редакції, що діяла на моменту виникнення спірних правовідносин), що Головному управлінню земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) здійснювати видачу державних актів на право власності на земельні ділянки, відведені юридичним та фізичним особам за проектами землеустрою, на яких знаходяться зелені насадження, за умови наявності підтвердження комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» сплати відповідними суб`єктами відновної вартості зазначених зелених насаджень.

Отже, в разі набуття права власності на земельну ділянку необхідність сплати до бюджету відновної вартості розташованих на ній багаторічних насаджень законодавець пов`язує з фактом переходу права власності на них до власника земельної ділянки, а не з фактом їх фактичного видалення.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що ОСОБА_1 отримала в приватну власність земельну ділянку площею 0,06га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 за рахунок міських земель, однак не виконала п. 3 рішення, а саме не сплатила до бюджету відновної вартості розташованих на ній насаджень.

У даному випадку порушення інтересів держави полягає у тому, що несплата відповідачкою відновної вартості зелених насаджень, розмір якої є значним, призвела до недоотримання державою бюджетних коштів, чим завдано шкоди державі в особі Київської міської державної адміністрації.

Необхідність захисту порушених інтересів держави в особі Київської міської державної адміністрації зумовлена також і тим, що несвоєчасне надходження до спеціального фонду бюджету міста Києва коштів, належних до сплати за відновну вартість зелених насаджень, призводить до неможливості здійснювати збереження, відновлення зелених насаджень та покращення рекреаційних умов життя та здоров`я мешканців міста Києва.

Наведене беззаперечно свідчить про порушення державних та суспільних інтересів.

Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Отже, Київська міська державна адміністрація повинна виконувати відповідні функції, здійснювати контроль за сплатою суб`єктами господарювання відновної вартості зелених насаджень та своєчасно реагувати на порушення в цій сфері.

Виконання субсидіарної ролі щодо заміни відповідного органу, який неналежно здійснює захист інтересів держави, є конституційним обов`язком прокурора вживати заходів щоб інтереси держави не залишалися незахищеними.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 року у справі № 905/803/18.

Судом установлено, що 26 березня 2010 року ОСОБА_1 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку.

16 травня 2013 року Київська міська державна адміністрація повідомлено, що відсутні дані щодо оплати ОСОБА_1 відновної вартості зелених насаджень в розмірі 705754,16грн, що підтверджується листом №148-03/05-1413 від 16.05.2013 Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд».

Отже, з 26.03.2010 по 16.05.2013 Київська міська державна адміністрація захист інтересів держави щодо стягнення відновної вартості зелених насаджень не здійснює, хоча має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Зазначені обставини є безумовно виключним випадком для застосування прокурором вимог ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», щоб інтереси держави не залишались не захищеними.

Крім того, надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 806/1000/17, від 02.10.2018 року у справі № 4/166, від 17.10.2018 року у справі № 910/11919/17, від 08.02.2019 року у справі № 915/20/18, від 19.03.2019 року у справі № 925/1381/16.

Отже, прокурору була надана можливість компетентному органу відреагувати на порушення інтересів держави щодо сплати відновної вартості зелених насаджень, зокрема, шляхом подання позову.

Таким чином, Київська міська державна адміністрація, будучи обізнаною про порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту з позовом до суду не зверталась.

При цьому, нездійснення захисту державних інтересів у даному випадку виявляється в усвідомленій пасивній поведінці адміністрації, яка будучи уповноваженим державою суб`єктом по захисту відповідних інтересів, жодних дій по усуненню викладених в позові порушень не вживала.

Невжиття Київською міською державною адміністрацією жодних заходів протягом розумного строку після того, як їй стало відомо про можливе порушення інтересів держави, повинно кваліфікуватись як бездіяльність щодо захисту державних інтересів.

Підставами представництва відповідно до закону зазначає положення ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Правова позиція з приводу представництва інтересів держави в суді прокурором, як окремої форми представництва, викладена у постанові Верховного Суду від 13.10.2021 у справі №810/2509/17, відповідно до якої прокуратура здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом (ст. 131-1 Конституції України).

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону № 1697-VІІ прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

За положеннями частин першої, третьої цієї статті прокурор вправі представляти інтереси громадянина або держави в суді, представництво яких полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких повноважень обґрунтовуються прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Із наведених нормативних положень вбачається, що прокурор як посадова особа державного правоохоронного органу з метою реалізації встановлених для цього органу конституційних функцій вправі звертатися до суду із позовною заявою про захист прав, свобод та інтересів громадянина чи держави, але не на загальних підставах, право на звернення за судовим захистом яких гарантовано кожному (стаття 55 Конституції України), а тільки тоді, коли для цього були виняткові умови, і на підставі визначеного законом порядку такого звернення.

Основний Закон та ординарні закони не дають переліку випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак встановлюють оцінні критерії, орієнтири й умови, коли таке представництво є можливим. Здійснювати захист інтересів держави в адміністративному суді прокурор може винятково за умови, коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Існування інтересу і необхідність його захисту має базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і переслідувати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не має обмежуватися тільки визначенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати існування права на таке представництво або, інакше кажучи, пояснити (показати, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор, а не органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, які мають компетенцію на звернення до суду, але не роблять цього. Знову ж таки, таке обґрунтування повинно основуватися на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію в динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний сам реалізувати своє право на судовий захист.

Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити й описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а виокремити ті ознаки, за якими його можна віднести до виняткового випадку, повинен зазначити, що відбулося порушення або існує загроза порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

У зв`язку зі наведеним, треба зазначити, що закон не передбачає право прокурора на представництво інтересів суспільства загалом, у цілому.

Процесуальні і матеріальні норми, які регламентують порядок здійснення прокурором представництва у суді, чітко й однозначно визначають наслідки, які настають і можуть бути застосовані у разі, якщо звернення прокурора відбувалося з порушенням встановленого законом порядку.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).

Такі правові висновки та їх обґрунтування містяться у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 826/3492/18.

Крім того, слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 року (справа № 826/13768/16) щодо здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді зазначила таке.

Частиною третьою статті 23 Закону № 1697-VІІ передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно ж із частиною четвертою статті 23 цього Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Водночас прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

У разі відсутності суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина з метою встановлення наявності підстав для цього прокурор має право:витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих суб`єктів, у порядку, визначеному законом; отримувати від посадових та службових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ та організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування усні або письмові пояснення. Отримання пояснень від інших осіб можливе виключно за їхньою згодою.

Велика Палата Верховного Суду в цьому своєму рішенні також послалася на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №806/1000/17, згідно з яким Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, зокрема зазначив, що за змістом частини третьої статті 23 Закону № 1697-VІІ прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання».

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Приписами ст. 257 ЦК України передбачено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, на час виникнення обов`язку оплати відновної вартості зелених насаджень діяло Розпорядження КМДА від 27.06.2007 № 811 "Про затвердження Порядку видалення зелених насаджень на території міста Києва", строк оплати настав не пізніше дати отримання відповідачем Державного акту на право власності, тобто 26 березня 2010 року.

Суд критично ставиться до пояснень представника Київської міської державної адміністрації щодо до того, що «…невідомо з яких причин посадові особи Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видали відповідачу державний акт на земельну ділянки без оплати останньої відновної вартості зелених насаджень, то ця обставина не звільняє відповідачку сплатити вартість зелених насаджень в розмірі 705 754,16грн.», оскільки суд вважає, що саме халатне відношення до посадових обов`язків працівників Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) дозволило відповідачці отримати Державний акт на право власності на земельну ділянку без належної сплати до бюджету держави обов`язкової оплати відновної вартості зелених насаджень.

Крім того суду зауважує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що Київська міська рада здійснювала в межах строків визначених законодавством будь-які дії задля відновлення порушень з боку посадових осіб Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та ОСОБА_1 , а саме повернення до бюджету держави коштів від сплати відновної вартості зелених насаджень.

До того ж, тільки в липні 2013 року заступник прокурора Голосіївського району міста Києва в інтересах Київської міської державної адміністрації звернувся до суду з позовом про стягнення відновної вартості зелених насаджень, обґрунтовуючи тим, що в 2013 тільки дізнався про порушене право.

Суд критично ставиться до обґрунтувань прокуратури, оскільки органи прокуратури повинні систематично проводити перевірки Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), комунальних підприємств Київської міської ради, тобто прокурор міг дізнатися про порушення інтересів Київської міської ради одразу після видання відповідачу Державного акту про право власності на земельну ділянку у 2010 році.

За змістом роз`яснення в п. 6 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) представництво прокуратурою України інтересів держави в суді, є одним із видів представництва в суді. За правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки. Представництво прокурором інтересів держави в суді відрізняється від інших видів представництва рядом специфічних ознак: складом представників та колом суб`єктів, інтереси яких вони представляють, обсягом повноважень, формами їх реалізації.

Таким чином, прокурор, як представник держави в особі відповідного органу, у даному випадку Київської міської державної адміністрації, може бути наділений лише правами, належними особі, яку він представляє.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Устименко проти України», якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є обмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип правової визначеності, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Таким чином, згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За правилами частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

Також, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і №22095/93, § 51)).

Згідно із ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Отже приймаючи до уваги встановлені обставини справи та допустимі докази, суд зазначає, що відповідачка повинна була до отримання Державного акту на право власності на земельну ділянку сплатити відновну вартість зелених насаджень, а тому вважає, що перебіг позовної давності починається з 26.03.2010, однак до суду позивач звернувся 19.07.2013, право на звернення до суду у позивача закінчилось 27.03.2013, тобто з пропуском строку позовної давності.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в позовних вимогах щодо стягнення відновної вартості зелених насаджень у зв`язку з пропуском строків позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.

КеруючисьКонституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про місцеві державні адміністрації», «Про благоустрій населених пунктів», статями 116, 118, 122, 125, 126 Земельного Кодексу України, статями 11, 16, 256, 257, 261, 530, 631 ЦК України, статями 7, 10, 76-81, 133, 141, 264-268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У позові Заступника прокурора Голосіївського району міста Києва в інтересах Київської міської державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа: Київське комунальне об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» про стягнення відновленої вартості зелених насаджень - відмовити повністю.

Судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому кабінетом Міністрів України.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання через Деснянський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Голосіївська окружна прокуратура міста Києва, місцезнаходження за адресою: м. Київ, вулиця Антоновича, 107;

Київська міська державна адміністрація, місцезнаходження за адресою: м. Київ, вулиця Хрещатик, 36, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний код: , місце проживання/реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Київське комунальне об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», місцезнаходження за адресою: м. Київ, вулиця Кудрявська, 23, .

Повний текст рішення складено та підписано 17.10.2022.

Суддя В.В. Бабко