КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №760/832/17 Головуючий у І інстанції - Ішуніна Л.М.
апеляційне провадження №22-ц/824/7121/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргоюПублічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 20 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовомдо Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укгазбанк» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчини певні дії.

Разом з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій вона просила заборонити Публічному акціонерному товариству Акціонерний Банк «Укргазбанк» як кредитору за кредитним договором 437-ф/07, який було укладено 29 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством Акціонерний Банк «Укргазбанк» - Іпотекодержателем за договором іпотеки без оформлення заставної, який укладено 29 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством Акціонерний Банк «Укргазбанк» вчиняти дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, нерухоме майно-однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 , шляхом визнання на нього за собою права власності або продажу від свого імені в порядку, встановленому статтями 37, 38 Закону України «Про іпотеку»; заборонити Публічному акціонерному товариству Акціонерний Банк «Укргазбанк», як кредитору за кредитним договором № 437-Ф/07, який було укладено 29 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством Акціонерний Банк «Укргазбанк» - Іпотекодержателем за договором іпотеки без оформлення заставної, який укладено 29 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством Акціонерний Банк «Укргазбанк» вчиняти дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, нерухоме майно - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 , шляхом продажу нерухомого майна на прилюдних торгах або в інший обраний спосіб в межах процедури виконавчого провадження № 66328679, яке відкрито 29 липня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим М. А.

Позивач обґрунтовуючи подану заяву посилалась на протиправність дій відповідача,щодо відмови у задоволенні заяви про реструктуризацію боргу за укладеними між сторонами договорами в іноземній валюті (від 29 листопада 2007 року укладено кредитний договір за № 437-ф/07 та від 29 листопада 2007 року договір іпотеки без оформлення заставної) на підставі Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України, щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», який набув чинності 23 квітня 2021 року, у зв`язку з чим вона звернулась до суду з позовом про визнання такої відмови незаконною та зобов`язання відповідача провести реструктуризацію боргу.

Зазначала про те, що їй стало відомо, що 29 липня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим М. А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66328679 згідно виконавчого листа № 759/3871/15-ц, який видано Святошинський районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором № 437-4007 від 29 листопада 2007 року в розмірі 55 437,24 доларів США; 38 501,87 грн та судових витрат в сумі 3 654,00 грн.

16 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим М. А. межах виконавчого провадження № 66328679 винесено постанову про опис та арешт майна боржника.

18 жовтня 2021 року приватним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, якою призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання Товариство з обмеженою відповідальністю «Експертна служба України», який має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності виданий 27 січня 2020 року за № 39/20 Фондом державного майна України.

Тобто,вказує, що на даний час відповідач намагається реалізувати предмет іпотеки, який є єдиним житлом позивача.

Враховуючи викладене, заявник (позивач) вважав, що невжиття заходів шляхом заборони відповідачу щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в межах виконавчого провадження № 66328679, яке відкрито 29 липня 2021 року, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів заявника (позивача), за захистом яких вона звернулась до суду.

З огляду на викладене, заявник звернулася до суду з заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 20 січня 2022 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Заборонено Публічному акціонерному товариству Акціонерний Банк «Укргазбанк» як кредитору за кредитним договором 437-ф/07, який було укладено 29 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством Акціонерний Банк «Укргазбанк» - Іпотекодержателем за договором іпотеки без оформлення заставної, який укладено 29 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством Акціонерний Банк «Укргазбанк» вчиняти дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, нерухоме майно - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 , шляхом визнання на нього за собою права власності або продажу від свого імені в порядку, встановленому статтями 37, 38 Закону України «Про іпотеку».

Заборонено Публічному акціонерному товариству Акціонерний Банк «Укргазбанк», як кредитору за кредитним договором № 437-Ф/07, який було укладено 29 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством Акціонерний Банк «Укргазбанк» - Іпотекодержателем за договором іпотеки без оформлення заставної, який укладено 29 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством Акціонерний Банк «Укргазбанк» вчиняти дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, нерухоме майно - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 , шляхом продажу нерухомого майна на прилюдних торгах або в інший обраний спосіб в межах процедури виконавчого провадження № 66328679, яке відкрито 29 липня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим Михайлом Андрійовичем.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» подало апеляційну скаргу, в якій вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.

В обгрнутування апеляційної скарги вказують, що оскаржуваною ухвалою фактично здійснено перешкоди у виконанні виконавчого документу виданого на підставі рішення у справі №759/3871/15 яким стягнуто з позивача заборгованості, що суперечить вимогам ст.ст.150,153,260,264 ЦПК України.

Вказує, що постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд не навів жодного обгрнутування наявності правових підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони Банку вчиняти дій, щодо предмету іпотеки. Враховуючи викладене просили оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні зави про забезпечення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали про забезпечення позову.

Дослідивши матеріали заяви та додані до неї документи, враховуючи докази та обгрнутування заявлених вимог у заяві щодо забезпечення позову, з метою запобігання порушеного права та охоронюваних інтересів позивача суд першої інстанції прийшов до висновку за можливе задовольнити заяву.

Проте з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретнім заходом до забезпечення позову і можливім предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. (Постанова Верховного Суду від 08.07.2021 у справі № 400/5954/20).

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, від 10.12.2019 № 153ІЗ-19.

Отже, суди при вирішенні питання щодо забезпечення позову мають здійснювати належну оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалася стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно ч. 5 ст. 151 ЦПК України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі/ задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника) (Постанова Верховного Суду від 07 вересня 2020 року у справі № 522/3471/20).

Згідно матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив визнати відмову відповідача у проведенні реструктуризації незаконною та зобов`язати провести реструктуризацію за кредитним договором №437-07, який було укладено 29 листопада 2007 року.

Судом встановлено, що 29 липня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим М. А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66328679 згідно виконавчого листа № 759/3871/15-ц, який видано Святошинський районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором № 437-4007 від 29 листопада 2007 року в розмірі 55 437,24 доларів США; 38 501,87 грн та судових витрат в сумі 3 654,00 грн.

16 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим М. А. межах виконавчого провадження № 66328679 винесено постанову про опис та арешт майна боржника.

18 жовтня 2021 року приватним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, якою призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання Товариство з обмеженою відповідальністю «Експертна служба України», який має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності виданий 27 січня 2020 року за № 39/20 Фондом державного майна України.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що наведені підстави для забезпечення позову обґрунтовані, а також те що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення, також вважав такі заходи забезпечення співмірним.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може враховуючи наступне.

Задовольняючи вказану заяву про забезпечення суд першої інстанції порушив права АБ «УКРГАЗБАНК» як іпотекодержателя та стягувана у виконавчому провадженні, фактично здійснив перешкоди у виконанні виконавчого документа всупереч вимог ст.ст. 150,153,260,263,264 ЦПК України, не звернув уваги на наступне.

Суд першої інстанції, посилаючись на ст.150 ЦПК України виходив з того, що вимога заявника, щодо фактичного зупинення виконання чинного на даний час рішення Святошинського районного суду від 31.08.2015 р. по справі № 759/3871/15-ц і виконавчого листа № 759/3871/15-ц, виданого 22.08.2016 р. не суперечить вимогам чинного законодавства.

Однак, вказані твердження є помилковими.

В ч. 5 ст. 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Відповідно до ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Рішенням Святошинського районного суду від 31.08.2015 р. по справі № 759/3871/15-ц, стягнуто з ОСОБА_3 на користь АБ «КРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором № 437-ф/07 від 29.11.2007 р. в розмірі 55437,24 дол. США, 38501,87 грн. та судові витрати в розмірі 3654,00 грн., яке на даний час знаходиться на виконанні в Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А.

Згідно зі статтею 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з частиною 1 та пунктом 4 частини 2 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою/приватними виконавцями на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою/приватними виконацями такі виконавчі документи: виконавчі листи.

Станом на дату винесення оскаржуваної ухвали та подання апеляційної скарги, виконавчі листи по справі № 759/3871/15-ц не визнані такими, що не підлягають виконанню.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотеко держатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Таким чином в силу договору іпотеки, закону України «Про іпотеку», ст.ст. 572. 589 ЦК України, до виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №437-ф/07 від 29.11.2007 р. предмет іпотеки - однокімнатна квартира АДРЕСА_2 не може бути будь-яким іншим чином використана (відчужена/реалізована) крім як, на погашення заборгованості Позивача перед Банком/Апелянтом.

Заходи забезпечення позову які заявлені позивачем та вжиті судом першої інстанції є неспівмірними з заявленими позовними вимогами, а також значно погіршує становище відповідача АБ «УКРГАЗБАНК» як кредитора/іпотеко держателя, оскільки останній позбавлений можливості задовольнити свої потреби як кредитора шляхом реалізації предмету іпотеки.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи, характер спірних правовідносин та предмет позову, а також не взяв до уваги, що вказані в заяві про забезпечення позову дії фактично зупинять виконання судового рішення про стягнення з позивача заборгованості, а предметом даного спору є оскарження дій відповідача, щодо проведення реструктуризації та зобов`язання її проведення, а отже заявлені вимоги забезпечення є неспівмірними заявленому позову .

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Застосування заходу забезпечення позову, про який просить сторона позивача, ніяким чином не може запобігти утрудненню або невиконанню рішення суду у даній справі,оскільки предметом позову є визнання незаконною відмови та зобов`язання проведення реструктуризації, а отже не є забезпеченням позивачу реального та ефективного виконання судового рішення для попередження потенційних труднощів у його подальшому виконанні.

Відтак, ураховуючи те, що метою забезпечення позову є реалізація в майбутньому актів правосуддя, у той час як запропоновані позивачем і вжиті судом заходи забезпечення позову, не забезпечать, у разі задоволення позову, виконання рішення, колегія суддів вважає безпідставним висновком суду про те, що вимоги позивача про забезпечення позову є доведеними, відповідають заявленим позовним вимогам, обставинам справи та критеріям співмірності.

Наведений захід забезпечення позову також не відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог позивача щодо забезпечення позову, не спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і жодним чином не впливає на ефективний захист, або поновлення права позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

Отже, постановляючи оскаржувану ухвалу про забезпечення позову, районний суд не здійснив оцінку обґрунтованості доводів позивача, щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам, та не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що судом першої інстанції при вирішенні вказаної справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до зупинення стягнення заборгованості на підставі виконавчого документа та унеможливило виконання судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 , оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду відповідно до п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки постановлена в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права з порушенням норм процесуального права, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене заява про забезпечення позову підлягає залишенню без задоволення, оскільки відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України не спів мірна заявленим позовним вимогам. Такі висновки апеляційного суду відповідають висновкам викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року, у справі №381/4019/18, щодо співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами .

Керуючись ст. 367, 374, 376, 377, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 20 січня 2022 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення її позову залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник