Справа № 710/1184/21
Провадження № 2/710/115/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.10.2022 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Симоненко О. В.,

за участю секретарів судового засідання Бойко О. С., Бараненко А. В., Яковенко О. М., Коваленка В. О., Куліш Ю. В., Кисличенко Л. А.,

Панчишин В.П. та її представника, адвоката Шпильового Є. С.,

Панчишина В.Я. та його представника, адвоката Бабіч Т. Г.,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду в м. Шпола у порядку загального позовного провадження об`єднану цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, та позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила визнати житловий будинок з вбудованою аптекою за адресою : АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею у порядку поділу майна подружжя право власності на Ѕ частину будинку та іншу частину залишити у власності відповідача; визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки розміром 0,1000 га із кадастровим номером :01:001:2273 по АДРЕСА_1 , іншу частину залишити у власності відповідача ; визнати автомобіль «Renault Kangoo», 2008 року випуску, об`єктом спільної сумісної власності подружжя та виділити відповідачу вказаний автомобіль, стягнувши з ОСОБА_2 на користь позивача грошову компенсацію у розмірі вартості Ѕ частини зазначеного автомобіля, в сумі 62730,00 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.10.2008 року вони із відповідачем зареєстрували шлюб. До реєстрації шлюбу вони проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу з початку 2007 року. У 2006 році відповідач придбав житловий будинок, який знаходиться на земельній ділянці розміром 0,1000 га із кадастровим номером :01:001:2273 за адресою : АДРЕСА_1 , який був повністю знесений. На початку 2007 року , з моменту їх спільного проживання, на місці старого будинку вони із відповідачем почали будувати новий житловий будинок. Будівництво здійснювалось у період з 2007 по 2010 рік за спільні кошти. Увесь цей час вони проживали у її квартирі по АДРЕСА_2 . Після завершення будівництва у 2010 році вони разом там проживали до 2021 року, де вона зареєстрована. 09.03.2010 року згідно рішення Шполянського районного суду Черкаської області за відповідачем визнане право власності на вказаний будинок. Також у період шлюбу у 2015 році ними придбаний автомобіль «Renault Kangoo», 2008 року випуску.

З липня 2021 року вони припинили шлюбні відносини, відповідачем поданий позов про розірвання шлюбу. У зв`язку із припиненням шлюбних відносин виникла необхідність у поділі спільного майна подружжя. Відповідач добровільно не бажає поділити майно, до вказаного майна її не допускає, змінив замки на дверях.

Щодо автомобіля зазначила, що у користуванні він їй не потрібен та є річчю неподільною, спільне користування та володіння ним із відповідачем є неможливим, ним користується відповідач, тому вважає за необхідне виділити його у власність відповідача, стягнувши на її користь Ѕ вартості спірного автомобіля.

Згідно ухвали Шполянського районного суду Черкаської області від 02.08.2021 року у справі вжиті заходи забезпечення позову.

05.08.2021 року у справі відкрито провадження та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що не погоджується з позовними вимогами та вказав, що у 2006 році придбав житловий будинок по АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:2273. За власні кошти ним була здійснена реконструкція житлового будинку , яка у свою чергу закінчилась у 2008 році. Право власності за ним зареєстроване у 2010 році у зв`язку із тривалим перебуванням на лікарняному через інфаркт, численні відмови компетентних органів, через що він звернувся до суду із позовом про визнання права власності на самочинне будівництво та відповідно рішенням Шполянського районного суду Черкаської області за ним визнане право власності на реконструйований будинок. Оскільки будинок був придбаний та реконструйований до реєстрації шлюбу із позивачем, вважає, що вказаний будинок не є спільною власністю подружжя. Також зазначив, що ним для будівництва вказаного будинку у 2007 році були запозичені кошти у сумі 400 000,00 грн. Крім того, земельну ділянку, на якій розташований будинок ним було передано в іпотеку в рахунок отримання кредитних коштів з метою початку робіт з реконструкції. Також зазначив, що право на земельну ділянку у нього виникло на підставі рішення сесії Шполянської міської ради від 29.05.2007 року № 15-16, 22/V та не може бути предметом поділу майна подружжя. Щодо автомобіля вказав, що такий він придбав за рахунок коштів від продажу у 2013 році Ѕ частини належного йому на праві власності житлового будинку по АДРЕСА_3 . Крім того, не погоджується із вартістю вказаного автомобіля , визначеного відповідно наданого позивачем висновку експерта, який вважає недопустимим доказом, оскільки такий зроблений не для суду та експерт не попереджений про кримінальну відповідальність. Щодо виплати компенсації вартості Ѕ частини автомобіля вважає невірним способом захисту.

Позивачем подана відповідь на відзив, у якій зазначено, що твердження відповідача про реконструкцію не відповідають дійсності, оскільки житловий будинок був побудований ще у 19 сторіччі, приміщення було глиняне та не придатне для проживання, тому він був повністю знесений та на його місці збудований новий житловий будинок, який будувався до моменту реєстрації права власності на нього та у період 2010 -2011 років проводились ще внутрішні роботи. На час будівництва вони проживали разом та позивач вкладала зароблені кошти у спільний бюджет, зокрема і на погашення кредиту в сумі 42330,00 гривень, який погашений у 2016 році. Про запозичені кошти у сумі 400 000,00 гривень відповідач за час подружнього життя позивача не повідомив. Крім того, зауважила, що вона з 1994 року працює лікарем швидкої медичної допомоги Шполянської ЦРЛ та має дохід у виді заробітної плати. Щодо посилань відповідача на те, що він придбав автомобіль «Renault Kangoo», 2008 року випуску, за рахунок коштів від продажу належної йому Ѕ частини житлового будинку по АДРЕСА_3 , позивач вказала, що на ті кошти був придбаний автомобіль Subaru, на придбання якого також були залучені кошти позивача. У подальшому ними був придбаний спірний автомобіль.

Відповідач подав заперечення, у яких зазначив, що будинок, придбаний ним у 2006 році, дійсно був знесений, але був залишений фундамент, тому була здійснена саме реконструкція житлового будинку із вбудуванням аптеки. Також указав, що позивач у період здійснення реконструкції спірного домоволодіння здійснювала погашення власного кредиту, який отримала з метою придбання квартири за адресою : АДРЕСА_2 .

07.09.2021 року відповідачем поданий зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, який відповідно ухвали Шполянського районного суду Черкаської області від 05.10.2021 року повернутий заявнику.

12.10.2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому просив визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок з вбудованою аптекою, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову посилався на обставини , викладені у відзиві та поясненнях на позовну заяву ОСОБА_1 ..

01.11.2021 року суддею Шполянського районного суду Черкаської області Сивоконем С.С. відкрите провадження у цивільній справі за вказаним позовом ОСОБА_2 ..

29.11.2021 року представником відповідача ОСОБА_1 поданий відзив, доводи якого аналогічні доводам, викладеним у позовні заяві ОСОБА_1 ..

Відповідно ухвали Шполянського районного суду Черкаської області під головуванням судді Сивоконя С.С. від 02.12.2021 року цивільну справу №710/1184/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя об`єднано в одне провадження з цивільною справою №710/1424/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, присвоєно справі єдиний унікальний номер №710/1184/21. Справу передано на розгляд судді Симоненко О.В..

06.12.2022 року представник ОСОБА_2 , адвокат Очеретяний М., подав відповідь на відзив, яка містить аналогічні посилання, які наведені в позовній заяві та відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 ..

07.12.2022 року у справі за клопотанням представника ОСОБА_2 призначено автотоварознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.

01.04.2022 року провадження у справі поновлено у зв`язку із надходженням до суду висновку судової автотоварознавчої експертизи.

27.05.2022 року підготовче судове засідання закрите та справа призначена до розгляду.

13.07.2022 року розгляд справи повернуто із стадії розгляду на стадію підготовчого судового засідання.

31.08.2022 року підготовче судове засідання закрите та справа призначена до розгляду.

ОСОБА_1 та її представник, адвокат Шпильовий Є. С., у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити, зустрічні позовні вимоги не визнали просили в задоволенні відмовити. Позивач у судовому засіданні пояснила, що з початку 2007 року вони почали проживати із відповідачем як дружина та чоловік у квартирі по АДРЕСА_2 . У 2011 році переїхали у будинок по АДРЕСА_1 , де ще продовжували робити оздоблювальні роботи.

ОСОБА_2 та його представник, адвокат Бабіч Т. Г., у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, позов ОСОБА_1 не визнали, просили відмовити у його задоволенні. ОСОБА_2 в судовому засідання пояснив, що спільно проживати з ОСОБА_1 вони почали проживати із серпня 2008 року, коли основне будівництво спірного будинку було завершене.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі , суд встановив наступні обставини та правовідносини.

Судом установлено, що 11.10.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрований шлюб Виконавчим комітетом Кримківської сільської ради Шполянського району Черкаської області, актовий запис №4 (том 1 а.с.13). Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінене на ОСОБА_4 .

У подальшому шлюб був розірваний відповідно рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 03.08.2021 року ( том 2 а.с.22-24).

Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ( номер реєстраційної довідки 267104524 від 22.07.2021 року) за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:0679 та житловий будинок з вбудованою аптекою, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ( том 1 а.с.14-16).

Позивач, ОСОБА_1 , посилаючись на те, що будівництво вказаного житлового будинку з вбудованою аптекою розпочато у період їх із ОСОБА_5 спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з початку 2007 року до 2010 року та за їх спільні кошти, вважає, що вказаний будинок є спільною власністю подружжя, а тому підлягає поділу.

Відносини щодо спільності майна подружжя урегульовані нормами Сімейного Кодексу України та Цивільного Кодексу України.

Законодавцем встановлені випадки, за яких майно вважається спільним майном подружжя та особистою приватною власністю.

Так, нормами статті 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків ( постанови Верховного Суду від 03.06.2021 року у справі № 748/1943/19 , 08.12.2021 року в справі № 531/295/19, ).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року в справі № 554/8023/15 зазначила, що вирішуючи спір про поділ майна, необхідно встановити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку із цим суд під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, має установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19.05.2022 року у справі 753/13484/19, від 08.06.2022 року у справі 1303/1459/12.

У цій справі встановлено наступне.

Відповідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11426787 від 03.08.2006 року за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 15.06.2006 ( том 2 а.с.9).

25.10.2006 року ОСОБА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 , надав заяву, яка посвідчена приватним нотаріусом Шполянського нотаріального округу Курінним А. В., до компетентних органів про те, що не заперечує, щоб його сусід , ОСОБА_2 , розмістив свій житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , на відстані 1 метр від його межі ( том 3 а.с.32).

Згідно рішення Шполянської міської ради Черкаської області від 22.11.2006 № 7-7.7/V ОСОБА_2 затверджено містобудівне обґрунтування для розміщення житлового будинку по АДРЕСА_4 ( том 3 а.с.35).

26.06.2007 року між Шполянським РЕМ та ОСОБА_2 укладено договір про користування електричною енергією для населення № 20250 за адресою: АДРЕСА_4 ( том 2 а.с.171-172).

08.08.2007 року ОСОБА_2 видано державний акт Серії ЯЕ№ 135776 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1 ( том 1 а.с.75).

У подальшому виготовлено будівельний паспорт на вказаний житловий будинок, який погоджений начальником відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Шполянської районної державної адміністрації 28.09.2007 року та надано дозвіл на виконання будівельних робіт №32 від 02.11.2007 року ( том 3 а.с. 19-46).

Згідно технічного паспорта на житловий будинок по АДРЕСА_4 зазначено рік побудови - 2008, його вартість станом на 27.11.2009 рік складає 451864,00 гривень ( том 3 а.с.47-58).

У періоди з 01.04. по 15.04.2009 та 15.06. по 23.06.2009 ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні ( том 2 а. с. 25-28).

Відповідно рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 09.03.2010 року за ОСОБА_2 визнано право власності на самочинно збудований двоповерховий житловий будинок з вбудованою аптекою на першому поверсі із господарськими спорудами та будівлями, які становлять з будинком одне ціле, за адресою : АДРЕСА_1 ( том 2 а.с. 234,235).

Із змісту рішення суду вбачається, що відповідно висновку відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Шполянської райдержадміністрації № 372 від 30.12.2009 будівництво житлового будинку з вбудованою аптекою на першому поверсі по АДРЕСА_4 забудовником ОСОБА_2 проведене самочинно, але з дотриманням вимог ДБН.

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25719040 від 29.03.2010 за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на житловий будинок з вбудованою аптекою по АДРЕСА_1 на підставі рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 09.03.2010 року ( том 2 а.с.10).

Відповідно розпорядження голови Шполянської міської ради від 19.02.2016 р. назву АДРЕСА_5 ( відомості офіційного сайту Шполянської міської ради ОТГ).

Шполянський район Черкаської області на час розгляду справи є Звенигородським районом згідно постанови Верховної Ради України « Про ліквідацію та утворення районів» від 17.07.2020 року.

Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_2 будував будинок по АДРЕСА_1 в період з 2006 по 2008 рік. Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 пояснили, що допомагали ОСОБА_2 у будівництві. Зазначили, що станом на 11.10.2008 рік, на день п`ятдесятирічного ювілею ОСОБА_2 , на яке вони були запрошені як друзі останнього, основне будівництво було завершене. Того ж дня на святкуванні ювілею сторони повідомили їм, що зареєстрували шлюб.

Відповідно розписок від 16.07.2006, 18.08.2006, 12.09.2006, 20.11.2007, 22.02.2007, 20.04.2007, оригінали яких досліджені у судовому засіданні, ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 кошти на будівництво житлового будинку (придбання матеріалів для будівництва) по АДРЕСА_4 на загальну суму 400 000,00 гривень (том 2 а.с.15-20).

Свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 у судовому засіданні підтвердили факт позички ОСОБА_2 коштів на будівництво будинку по АДРЕСА_4 . ОСОБА_16 зазначив, що ОСОБА_2 основну суму коштів віддав протягом року, ОСОБА_15 указав, що кошти ОСОБА_2 віддав у 2007 році, ОСОБА_13 зазначив, що кошти відповідач віддавав протягом чотирьох років. Достовірність вказаних розписок у судовому засіданні не спростована, доказів неправдивості показів свідків не надано.

Відповідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_2 у періоди 1998-2021 мав заробіток ( том 2 а.с.30-33).

Щодо довідки про операції за кредитним договором № 354411/0587/0579-7 від 04.10.2007 року, на який посилається ОСОБА_2 , як на доказ, що будинок побудований зокрема і за кредитні кошти за вказаним договором, суд зазначає, що наведена довідка не містить посилань щодо цільового призначення кредитних коштів за вказаним договором, а самого кредитного договору суду не надано.

Указані докази у своїй сукупності вказують на те, що житловий будинок із вбудованою аптекою по АДРЕСА_1 побудований у період з 2006 по 2008 рік до реєстрації шлюбу сторін. Відомостей, які б свідчили, що будинок збудований у період з дня реєстрації шлюбу та до закінчення календарного року матеріали справи не містять і на такі обставини сторони не посилались.

Позивач, як на підставу визнання спірного будинку спільним сумісним майном подружжя посилається на те, що реєстрація права власності на спірний будинок мала місце у період перебування її у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 ..

Проте правове значення має час створення нерухомого майна та джерело коштів, за які таке майно створено.

Державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав.

Тому, сам факт реєстрації в 2010 році прав власності ОСОБА_2 на спірний будинок, за доведеності його побудови в 2008 році, до часу реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не дає підстав вважати, що будинок є спільною сумісною власністю подружжя.

Саме по собі посилання на перебування у фактичних шлюбних відносинах на час створення нерухомого майна та витрат позивача на будівництво спірного будинку, не може бути підставою для визнання об`єкту нерухомості спільним майном подружжя, оскільки такий факт підлягає доведенню належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами у розумінні ст.ст.77-80 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Позивач, посилаючись на те, що спірний будинок будувався у період спільного проживання її із відповідачем як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, тобто з початку 2007 року до часу реєстрації шлюбу за спільні кошти, не просила суд встановити такий факт та відповідно не надала доказів такого факту, як і не надала доказів власної участі у будівництві спірного будинку, шляхом витрат особистих коштів або фізичних зусиль.

Щодо пояснень свідків ОСОБА_18 , яка є сестрою позивачки, та її тітки ОСОБА_19 , щодо проживання позивачки та ОСОБА_2 однією сім`єю та спільного будівництва спірного будинку, не можуть бути як достатнім доказом для встановлення факту спільного проживання сторін однією сім`єю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, у період про який заявляє позивач, так і для встановлення обставин спільного будівництва сторонами спірного будинку.

Таким чином, позовні вимоги щодо визнання житлового будинку із вбудованою аптекою за адресою : АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя є необґрунтованими, а від так не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Ураховуючи, що спірний житловий будинок був побудований до реєстрації шлюбу між сторонами і ОСОБА_1 не доведено, що такий є об`єктом спільного майна подружжя, такий є особистою власністю ОСОБА_2 , тому позов останнього підлягає задоволенню.

При цьому, суд уважає за необхідне роз`яснити позивачу, ОСОБА_1 , що участь у проведенні ремонтних робіт, поліпшенні житлового будинку та інших приміщень, які належать іншому із подружжя, надає право вимагати не визнання права власності, а відшкодування витрат на будівництво, облаштування будинку (у випадку належної доведеності обставин таких витрат), якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.

Щодо земельної ділянки.

Земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:001:2273 за адресою: АДРЕСА_1 , була набута у власність на підставі рішення сесії Шполянської міської ради від 29.05.2007 № 15-16.22V, а тому таке майно вважається приватною власністю ОСОБА_2 .. Оскільки суд зробив висновок про недоведеність стороною позивача тієї обставини, що на спірний житловий будинок поширюється режим об`єкта права спільної сумісної власності подружжя, то будь-які правові підстави для визнання за ОСОБА_20 права на частку спірної земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, у цьому випадку відсутні, а тому відповідні позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо транспортного засобу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Подібні висновки містяться у Постановах Верховного Суду у справі № 205/8012/16-ц від 12.06.2019, справі №335/331/18 від 26.03.2020.

Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Згідно частини третьої ст.12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( ч.1 ст.76 ЦПК України).

Сторони у період шлюбу придбали автомобіль марки «Renault Kangoo», 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , білого кольору, з об`ємом двигуна 1461 см3, який 14.11.2015 року зареєстрований на ОСОБА_2 відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ( том 2 а.с.143).

Мотивуючи заперечення щодо статусу вказаного транспортного засобу, як спільного майна подружжя, ОСОБА_2 посилався на те, що зазначений автомобіль придбаний ним за рахунок коштів, які отримав у 2013 році за продаж належної йому на праві власності Ѕ частини будинку по АДРЕСА_3 , однак доказів на підтвердження вказаних обставин не надав.

У п. 44 постанови від 08.02.2022 у праві 209/3085/20 Велика Палата Верховного Суду зазначає, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

У п.50 наведеної постанови зазначено, що згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі.

Отже, спосіб поділу спільного майна подружжя у виді транспортного засобу, який обрала позивач, із урахуванням того, що спірний автомобіль перебуває у користуванні ОСОБА_2 , чого сторони не заперечували, є належним та відповідає наведеним нормам матеріального права, які регулюють відносини подружжя з приводу спільного майна, і правовій позиції Верховного Суду, яку суд ураховує на підставі ч.4 ст.263 ЦПК України.

Щодо вартості Ѕ частини транспортного засобу, який підлягає поділу, суд приймає до уваги висновки судової автотоварознавчої експертизи від 18.02.2022 за № 2/22-23, виконаної на підставі ухвали Шполянського районного суду Черкаської області від 07.12.2021. Відповідно висновків вказаної експертизи вартість автомобіля «Renault Kangoo», 2008 року випуску, з об`ємом двигуна 1461 см3 складає 106984,00 гривень з ПДВ ( том 2 а.с.126-143).

Ураховуючи, що спірний автомобіль перебуває у користуванні ОСОБА_2 , такий підлягає залишенню йому у власності із відшкодуванням ОСОБА_1 Ѕ частини його вартості у сумі 53493,00 гривень, що буде відповідати інтересам сторін.

Щодо вартості спірного транспортного засобу, визначеного відповідно до висновку експерта №7 від 27.07.2021 року, у розмірі 125460,00 гривень ( том 1 а.с.1923), суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду в рамках справи № 522/1029/18, провадження № 14-270цс19, с своїй постанові 18.12.2019 виснувала, що відсутність попередження експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, як і відсутність вказівки, що він підготовлений для суду, тягне за собою неналежність експертного висновку.

Зі змісту висновку експерта ФОП ОСОБА_21 від 27.07.2021 №7 за результатами проведення дослідження з визначення середньої ринкової ціни КТЗ за запитом адвоката Шпильового Є. С., суд установив, що у висновку відсутні відомості про те, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Крім того, у вказаному висновку відсутня вказівка про те, що він підготовлений для суду.

За таких обставин суд уважає висновок експерта ФОП ОСОБА_21 від 27.07.2021 №7 неналежним доказом у справі.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи , покладається у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Ураховуючи положення п.2 ч.1 ст. 176 ЦПК України, відповідно якої, ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно вартістю майна, встановлену при розгляді справи вартість спірного майна, норми ч. 4 ЗУ « Про судовий збір», яка визначає ставки судового збору, відповідно яких при поданні позову позивач мала сплатити 5588,48 грн, зважаючи на часткову сплату судового розміру у сумі 2886,70 гривень та часткове задоволення позову, із ОСОБА_1 підлягає стягненню недоплачений судовий збір у розмірі 2166 гривень 96 копійок.

До інших витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу ( ч.3 ст.133 ЦПК України), та такі підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами ( ч.2 ст.137 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Витрати на правову допомогу позивачем, ОСОБА_1 , підтверджені договором про надання правничої допомоги від 22 липня 2021 року, укладений між адвокатом Шпильовим Є.С. та ОСОБА_1 , відповідно п.4.1 якого встановлено, що розмір гонорару встановлюється додатковою угодою, додатковою угодою до договору про надання правничої допомоги від 22липня 2021 року , відповідно якої сторони домовились, що вартість послуг за вказаним договором складає: складення позовної заяви 3000,00 гривень, складення заяви про забезпечення позову 1000,00 гривень, представництво в суді 6000,00 гривень, всього 10000,00 гривень, ордером серії ЧК № 148398, виданим 22.07.2021 адвокатом Шпильовим Є.С., квитанцією від 22.07.2022, відповідно якої ОСОБА_1 сплатила адвокату Шпильовому Є.С. кошти в сумі 10000,00 грн за представництво за позовом до ОСОБА_2 ( том 1 а.с. 24-27).

Ураховуючи, що позов ОСОБА_1 задоволено частково, із ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 957,00 гривень пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 57, 60, 70, 71 СК України, ст. ст. 12, 13, 19, 76, 81, 141, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати автомобіль «Renault Kangoo», 2008 року випуску, номер шасі(кузова,рами) НОМЕР_1 ,білого кольору, з об`ємом двигуна 1461, об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У порядку поділу майна подружжя:

виділити автомобіль «Renault Kangoo», 2008 року випуску, номер шасі(кузова,рами) НОМЕР_1 ,білого кольору, з об`ємом двигуна 1461 у власність ОСОБА_2 ;

стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої: АДРЕСА_1 ,проживає: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , вартість Ѕ частини автомобіля у розмірі 53492гривні 00 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , витрати на правову допомогу у розмірі 957 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь держави судовий збір у розмірі 2166 гривень 96 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 31.10.2022 року ( з урахуванням перебуванні судді на навчанні в Національній школі суддів в період з 24.10. по 28.10.2022 включно).

Суддя О.В. Симоненко