Справа № 509/2158/13-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2022 року. Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Овідіополь, заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особа: Овідіопольського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

4 жовтня 2022 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла заява від представника ОСОБА_1 адвоката Тищенко С.Ю., в якій заявник просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області № 509/2158/13 від 30 травня 2013 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник ОСОБА_1 адвокат Тищенко С.Ю., в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду заяви був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, однак надіслав на адресу письмове клопотання про розгляд заяви за його відсутності (а.с. 25).

Представниця заінтересованої особи Овідіопольського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду заяви повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про розгляд заяви за їх відсутності суду не надала (а.с. 23-24).

Дослідивши надані до заяви письмові докази, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосовану судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Таким чином ст. 441 ЦПК України передбачає як обов`язкову підставу для встановлення тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, ухилення від виконання зобов`язань, покладених відповідним рішенням.

Згідно до ч.ч. 5, 6 ст. 441 ЦПК України - суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» зазначено, що задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України, суди мають правильно визначати факт ухилення боржника від виконання рішення суду. Під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права та свободи - кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав та свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Ці права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших та є сумісними з іншими правами, визначеними цим пактом.

Законодавством зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена в здійсненні права на пересування лише у випадках, установлених законом. Це право віднесено в ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме: до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК України особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Остання не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути їх позбавлена. Порядок здійснення права громадян на виїзд з України та в`їзд в Україну, оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ.

Відповідно до ст. 33 Конституції України - кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення. Зокрема, у справі Гочев проти Болгарії (Gochev v.Bulgaria), рішення від 26.11.2009 року (заява № 34383/03), Європейський суд визначив загальні стандарти щодо права на свободу пересування. Тимчасове обмеження в праві виїзду за ухилення від виконання зобов`язань має відповідати трьом критеріям: - ґрунтуватися на національному законі; - переслідувати одну або декілька легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції; - відповідати справедливому балансу між правами людини та публічним інтересом, тобто бути пропорційним меті його застосування. У цій справі Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином: У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише настільки, наскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82). Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121) Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин. Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. рішення Європейського Суду у справі «Рінер проти Болгарії», § 124 і рішення Європейського Суду Фельдеш и Фельдешне Хайлик проти Угорщини, § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості та законності процедури (див. рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. у справі «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70 Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, які стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. у справі Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60).... Тобто, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Судом встановлено, що ухвалою Овідіопольського районного суду від 30.05.2013 року подання ВДВС Овідіопольського РУЮ в Одеській області «Про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 » - задоволено. Тимчасово заборонено право виїзду за межі України громадянину України, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до повного погашення заборгованості за виконавчим листом № 2-1307/09 від 17.11.2009 року, виданий Овідіопольським районним судом Одеської області (а.с. 2).

Також судом встановлено, що відповідно до витягу ВП спецпідрозділ ВП № 38793433 завершено, а виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження 19.05.2014 року, що також підтверджується листом начальника Овідіопольсьокго ВДВС ПМУ МЮ (м. Одеса) від 20.09.2022 року(а.с. 3-4).

Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Суд, врахувавши вказані обставини і норми чинного законодавства, надавши належної оцінки зібраним доказам, дійшов до висновків, що заява є обґрунтованим та підлягає задоволенню, враховуючи, що виконавчі дії за вказаними виконавчими провадженнями закінчені, що в 2014 році, а існування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, не є пропорційним меті його застосування та не відповідають справедливому балансу між правами людини та публічним інтересом.

Керуючись ст.ст.260-261,441 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особа: Овідіопольського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області № 509/2158/13 від 30 травня 2013 року відносно ОСОБА_1 ., ІНФОРМАЦІЯ_1 - скасувати.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк апеляційної скарги з дня її проголошення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення в поряду ч. 6 ст. 259 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено14.10.2022 року.

Суддя Гандзій Д.М.