КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Висоцька Г.В.
Єдиний унікальний номер справи № 372/4262/21
Апеляційне провадження №22-ц/824/8950/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Ігнатченко Н.В. , Савченка С.І.,

секретар -Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на ухвалу судді Обухівського районного суду Київської області від 02 лютого 2022 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Козинська селищна рада про припинення права власності, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_4 про припинення права власності, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, третя особа Козинська селищна рада.

Представником позивача 31 січня 2022 року подано заяву про забезпечення позову.

У заяві зазначено ,що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки кадастровий номер :02:004:0014 розміром 0,1500 га за адресою : Київська область , Обухівський район, с. Романків. Між його земельною ділянкою та центральною дорогою знаходиться земельна ділянка розміром 0,0400, яка облаштована для заїзду на його земельну ділянку.

Позивач 01 липня 2021 року дізнався про те ,що Підгірцівською сільською радою Обухівського району Київської області 03 вересня 2015 року на 68 сесії У1 скликання було прийнято рішення № 12 про надання ОСОБА_4 дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо отримання у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства розміром 0,0400 га в АДРЕСА_1 , тобто на місці облаштування заїзду до земельної ділянки позивача.

На сьогоднішній день відповідачкою здійснюється капітальне будівництво багатоповерхового приміщення. Проте, відповідно до затвердженого плану зонування території с. Романків, земельна ділянка відповідачки визначена як така, що планується під будівництво тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності. Отже вбачається використання земельної ділянки з порушенням Земельного кодексу України, не за цільовим призначенням, а будівництво може здійснюватись самочинно. У випадку введення будівлі в експлуатацію, яка зводиться відповідачкою на спірній земельній ділянці, це може суттєво ускладнити виконання рішення суду у справі та не призведе до відновлення прав позивача.

У заяві позивач просить -

-вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_4 використовувати земельну ділянку кадастровий номер :02:004:0050 площею 0,0400га що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 на території Підгірцівської сільської ради шляхом накладення арешту ;

-вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_4 проведення будь-яких будівельних робіт на земельній ділянці кадастровий номер :02:004:0050 площею 0,0400га що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 на території Підгірцівської сільської ради

-вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_4 введення в експлуатацію будівлі на земельній ділянці кадастровий номер :02:004:0050 площею 0,0400га що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 на території Підгірцівської сільської ради .

Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 02 лютого 2022 року заяву задоволено .

Вжито заходи забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер :02:004:0050, площею 0,0400 га, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 на території Підгірцівської сільської ради ;

- заборонено ОСОБА_4 проводити будь-які будівельні роботи на земельній ділянці кадастровий номер :02:004:0050, площею 0,0400 га, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 на території Підгірцівської сільської ради ;

- заборонено ОСОБА_4 вводити в експлуатацію будівлі на земельній ділянці кадастровий номер :02:004:0050, площею 0,0400 га, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 на території Підгірцівської сільської ради ;

Не погоджуючись з ухвалою судді, відповідачка ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) подала апеляційну скаргу . У скарзі зазначала , що ухвала суду не ґрунтується на засадах верховенства права , є незаконною і необґрунтованою, постановлена за умов неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, прийнята без повного і всебічного з`ясування всіх обставин в цій справ , на підставі висновків , що суперечать дійсним обставинам справи, а отже є такою, на думку апелянта, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 27 жовтня 2022 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Представник апелянта приймав участь у розгляді справи.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що неявка осіб , які приймають участь у справі не перешкоджає розгляду справи, вважати причини їх неявки у судове засідання поважними у суду відсутні.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України, заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв"язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Згідно ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Судовий захист повинен бути ефективним, що вимагає ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Висновок суду першої інстанції, що заявлені заходи забезпечення позову є необхідними та безпосередньо пов`язані із предметом розгляду по даній справі, оскільки усі позовні вимоги позивача стосуються нерухомого майна земельної ділянки, не ґрунтуються на вимогах закону.

Накладення арешту на майно, не може вважатися співмірним заходом забезпечення позову за позовними вимогами немайнового характеру, які не підлягають примусовому виконанню. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року (справа № 643/16678/18) та від 27 квітня 2021 року (справа № 638/20248/19).

Суд першої інстанції не взяв до уваги вказані висновки ,не врахував , що позовні вимоги в даній справи немайнового характеру, які не потребують примусового виконання, а тому вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер :02:004:0050, забороною відповідачці проводити будь-які будівельні роботи на вказаній земельній ділянці, забороною вводити в експлуатацію будівлі на вказаній земельній ділянці., не можуть вважатися співмірними позовним вимогам заходами забезпечення, порушують право користування відповідачки земельною ділянкою , яка є її власністю.

Як видно із матеріалів справи , між сторонами існує спір немайнового характеру.

Доводи позивача про наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, є безпідставними, оскільки застосування вибраного позивачем заходу забезпечення позову не є ефективним захистом його порушеного права та відновлення його порушених прав та інтересів.

Слід зауважити, що у випадку задоволення позову, виконання рішення суду не потребує примусового виконання .

Відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

Враховуючи наведене, в даному випадку забезпечення позову щодо нерухомого майна ОСОБА_1 не відповідає ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та порушує ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність в обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги .З огляду на вказане , ухвала суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову .

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,376,381 - 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) задовольнити.

Ухвалу судді Обухівського районного суду Київської області від 02 лютого 2022 року скасувати. Ухвалити у справі нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 01 листопада 2022 року.

Головуючий

Судді