Справа № 194/25/22
Номер провадження № 2/194/209/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Корягіна В.О.,

з участю секретаря судового засідання Виходцевої А.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Олійникова Б.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у залі судових засідань Тернівського міського суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Тернівської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: Павлоградська окружна прокуратура Дніпропетровської обласної прокуратури, про визнання права власності на житлову квартиру за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 13 січня 2022 року звернулася до суду з позовною заявою та уточненою позовною заявою до Тернівської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: Павлоградська окружна прокуратура Дніпропетровської обласної прокуратури, про визнання права власності на житлову квартиру за набувальною давністю. Свою позовну вимогу мотивує тим, що квартира АДРЕСА_1 перебувала у приватній власності ОСОБА_3 на підставі договору міни нерухомого майна від 14 жовтня 1999 року, зареєстрованого на Павлоградській товарній біржі, реєстраційний № 10/5-НДТ. ОСОБА_3 також був зареєстрований у вищезазначеній кватирі. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після смерті ОСОБА_3 заповіти від його імені не посвідчувалися, але була заведена спадкова справа №85/2003 рік від 13 травня 2003 року на підставі заяви його сестри ОСОБА_4 , спадщина не видавалася, будь які документи в спадковій справі відсутні. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа після її смерті не заводилася. Позивач вселилася у квартиру АДРЕСА_1 в 2005 році на підставі усного договору з ОСОБА_5 , яка є донькою померлої ОСОБА_4 , за розпискою, якою вона сплатила 400 доларів США за майбутню купівлю цієї квартири. Однак ОСОБА_5 померла так і не оформила договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Підтвердженням та доказами того, що вона з 2005 року проживає в зазначеній квартирі, відкрито користується цим житлом, сплачує комунальні послуги та не має іншого житла, погасила попередні борги ОСОБА_4 за комунальні послуги, замінила старі аварійні і відключені за борги комунікації, кілька разів робила ремонт, не має заборгованості за житлово-комунальні послуги, в процесі проживання укладала договори на житлово-комунальні послуги з 2005 року, є матеріали справ № 194/1192/16-ц та № 194/647/19. Просить визнати за нею право власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності, судові витрати стягнути з відповідача на її користь.

Представник третьої особи надав судуписьмові пояснення на позовну заяву, в яких просить відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач не довела суду добросовісність заволодіння нерухомим майном, строк давності володіння не сплинув, позов пред`явлено до неналежного відповідача. Так, в цивільній справі № 194/1192/16-ц зазначено, що проживати в спірній квартирі ОСОБА_2 почала після надання розписки ОСОБА_5 в рахунок оплати за купівлю зазначеної квартири, тобто з 27 квітня 2006 року, а в справі, що розглядається судом, позивач зазначає, що вона з 2005 року проживає в зазначеній квартирі. Отже, свідомо вводить суд в оману. Позивач не надала жодного доказу про перехід права власності на зазначене нерухоме майно від ОСОБА_4 до ОСОБА_5 . Навіть в позові ОСОБА_2 зазначає, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась. Крім того, навіть якщо уявити, що позивач добросовісно володіє спірною квартирою, то строк добросовісного безперервного володіння ще не сплив.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином.

Представник позивача адвокат Тарковська Т.В. в судовому засіданні уточнену позовну заяву підтримала, просила її задовольнити з зазначених в ній підстав. Також зазначила, що прокурор не може бути третьою особою по справі, бо він не представляє інтереси Тернівської міської ради Дніпропетровської області.

Представник відповідача Тернівської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилася, але надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, покладається на рішення суду.

Представник третьої особив судовому засіданні просив в задоволені позову відмовити з зазначених в письмових поясненнях підстав, вважає, що ОСОБА_2 неправомірно вселилася в спірну квартиру, оскільки ОСОБА_5 не вступала у спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Суд, вислухавши представника позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази у їх сукупності, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

За клопотанням позивача в судовому засіданні були оглянуті матеріали цивільних справ № 194/1192/16-ц та № 194/647/19, які перебувають в архіві Тернівського міського суду Дніпропетровської області.

Так, в судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на підставі договору міни нерухомого майна від 14 жовтня 1999 року, зареєстрованого на Павлоградській товарній біржі, реєстраційний номер 10/5-НДТ (а.с. 21-23).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією актового запису про смерть № 15 від 13 січня 2003 року (а.с. 29).

Після смерті ОСОБА_3 заповіти від його імені не посвідчувалися, але заведено спадкову справу № 85/2003 рік від 13 травня 2003 року на підставі заяви ОСОБА_4 , спадщина не видавалася, будь-які документи в спадковій справі відсутні, що підтверджується копією листа № 163/01-16 від 20 квітня 2017 року, наданого завідуючою Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області та копіями Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 47475999, № 47476023 від 20 квітня 2017 року (а.с.100,103,104).

Тобто, після смерті ОСОБА_3 все його майно успадкувала ОСОБА_4 , але спадщина не видавалася, будь-які документи в спадковій справі відсутні.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією актового запису про смерть № 472 від 28 листопада 2005 року (а.с.30).

Після смерті ОСОБА_4 спадкова справа не заводилася, відомості про спадкоємців відсутні, заповіти від її імені не посвідчувалися, що підтверджується копією листа № 163/01-16 від 20 квітня 2017 року, наданого завідуючою Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області та копіями Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 47422648, № 47422651 від 13 квітня 2017 року (а.с.100,102).

Позивачем не доведено та не надано суду доказів, що ОСОБА_5 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 та набула право власності на спірне нерухоме майно.

Відповідно до оригіналу розписки від 27 квітня 2006 року, яка знаходиться в матеріалах справи № 194/1192/16-ц, ОСОБА_5 продала ОСОБА_2 належну їй квартиру по АДРЕСА_2 за 400 доларів США, гараж по АДРЕСА_3 за 100 доларів США, земельну ділянку за 150 доларів США, претензій не має (а.с.10 справи № 194/1192/16-ц).

Отже, ОСОБА_5 своєю розпискою розпорядилася майном на яке не мала права власності.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією актового запису про смерть № 267 від 01 серпня 2014 року, місце реєстрації останньої: АДРЕСА_4 . (а.с.108).

Після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкова справа не заводилася, відомості про спадкоємців відсутні, заповіти від її імені не посвідчувалися, що підтверджується копією листа № 163/01-16 від 20 квітня 2017 року, наданого завідуючою Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області та копіями Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 47422707, № 47422699 від 13 квітня 2017 року (а.с.100,101).

Тобто, після смерті ОСОБА_5 заповіти не складалися та спадкова справа не заводилася.

Постановою Верховного Суду від 10 листопада 2021 року по цивільній справі №194/647/19 за заявою заступника керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Тернівської міської ради Дніпропетровської області, заінтересовані особи: Тернівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Комунальне підприємство «Тернівське житлово-комунальне підприємство», ОСОБА_2 про визнання спадщини відумерлою, рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 травня 2021 року скасовано та в задоволенні заяви відмовлено. В постанові Верховий Суд відмовив у задоволені заяви прокурора щодо визнання відумерлою спадщини після смерті ОСОБА_3 щодо квартири АДРЕСА_1 , оскільки вказане майно успадкувала ОСОБА_4 , а вимог про визнання спадщини відумерлою після її смерті прокурор не заявляв.

Згідно акту від 04 січня 2022 року, складеного начальником ЖРЕД-5 ОСОБА_6 та сусідами, в квартирі АДРЕСА_1 з 2005 року по теперішній час мешкає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.39).

Як вбачається з розрахункової книжки по сплаті за природний газ за обліковим рахунком № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_2 , остання виписана на ім`я ОСОБА_3 (а.с.32).

Як вбачається з розрахункової книжки по сплаті за природний газ за обліковим рахунком № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_2 , остання виписана на ім`я ОСОБА_3 , в ній зазначено, що в 2006 році відбулося погашення боргу на суму 139,80 грн., а з жовтня 2006 року по березень 2008 року було сплачено за природний газ, але не зазначено ким (а.с.137 в матеріалах справи № 194/1192/16-ц).

Як вбачається з розрахункової книжки по сплаті ООО «ТТВ-сервіс» за телеантену за обліковим рахунком № НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_2 , остання виписана на ім`я ОСОБА_7 , та договір на надання телекомунікаційних послуг від 13 листопада 2006 року і додаток до нього, укладений між ТОВ ТРК «Сервіс» та ОСОБА_7 (а.с.32,36,35).

Згідно квитанції ООО «ТТВ-сервіс» від 13 листопада 2006 року, ОСОБА_7 за обліковим рахунком № 9426 за адресою АДРЕСА_2 , - сплатив 13,50 грн. (а.с.34).

Як вбачається з розрахункової книжки по сплаті ООО «ТТВ-сервіс» за період з листопад 2006 року по червень 2008 року ОСОБА_8 сплачував за телеантену (а.с.137 в матеріалах справи № 194/1192/16-ц).

Відповідно до договору № 2002517 про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області від 22 серпня 2008 року, він був укладений між енергопостачальником «Дніпрообленерго» в особі керівника ПРЕМ ОСОБА_9 та споживачем ОСОБА_2 22 серпня 2008 року про користування електричною енергією за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.37).

Згідно типового договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 11 травня 2017 року, укладений договір між ОСОБА_2 та КП «ТЖКП» в особі ОСОБА_10 , адреса будинку: АДРЕСА_2 (а.с.38).

Відповідно до квитанцій КБ «Приватбанк» ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 сплачено: 18 жовтня 2021 року 184,80 грн. за електропостачання, 4,57 грн. за розподіл газу та 281,12 грн. за водопостачання; 28 листопада 2017 року 100,00 грн. за водопостачання, 192,48 грн. за електроенергію, вивіз сміття (суму не можливо прочитати); 23 січня 2020 року 181,22 грн. за водопостачання, 200,00 грн. за квартплату, 15,46 грн. за абонентську плату, 500,00 грн. за опалення; 27 грудня 2017 року 330,29 грн. за водопостачання, 133,68 грн. за електроенергію; 28 липня 2021 року за газопостачання (суму не можливо прочитати), 282,28 грн. за електроенергію; 23 квітня 2021 року 226,80 грн. за електроенергію, 231,37 грн. за розподіл природного газу; 29 січня 2022 року за квартплату (а.с.40-43).

Відповідно до квитанцій КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 сплачено 20 лютого 2012 року 200,00 грн. (послугу не можливо прочитати) (а.с.43).

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч.1 ст. 657 ЦК України договір купівлі- продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі- продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Отже, володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц та від 28 квітня 2020 року у справі № 552/1354/18.

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Щодо відповідача у справах пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач не надала жодного та належного доказу того, що ОСОБА_5 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 та набула право власності на спірне нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , та розпорядилася зазначеною квартирою на правових підставах.

Крім того, суду не надано жодних належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_5 мала право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , то відповідно ОСОБА_5 не мала права розпоряджатися зазначеною квартирою, продавати її або передавати її у фактичне володіння або користування позивачу.

Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що вона сплачувала 18 жовтня 2021 року за електропостачання, за розподіл газу, за водопостачання; 28 листопада 2017 року за водопостачання, за електроенергію, вивіз сміття; 23 січня 2020 року за водопостачання, за квартплату, за абонентську плату, за опалення; 27 грудня 2017 року за водопостачання, за електроенергію; за газопостачання, за електроенергію; 23 квітня 2021 року за електроенергію, за розподіл природного газу; за квартплату, оскільки в квитанціях зазначений платник ОСОБА_3 , а не ОСОБА_2 .

Натомість, суд бере до уваги, що розрахункова книжка по сплаті за природний газ за обліковим рахунком № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_2 виписана на ОСОБА_3 та в ній зазначено, що в 2006 році відбулося погашення боргу на суму 139,80 грн., а з жовтня 2006 року по березень 2008 року було сплачено за природний газ, але не зазначено ким.

Також суд бере до уваги, що розрахункова книжка по сплаті ООО «ТТВ-сервіс» за телеантену за обліковим рахунком № НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_2 виписана на ОСОБА_7 , та договір на надання телекомунікаційних послуг від 13 листопада 2006 року і додаток до нього, укладений між ТОВ ТРК «Сервіс» та ОСОБА_7 , та за період з листопада 2006 року по червень 2008 року ОСОБА_8 сплачував за телеантену.

Крім того, договір № 2002517 про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області від 22 серпня 2008 року, укладений між енергопостачальником «Дніпрообленерго» в особі керівника ПРЕМ ОСОБА_9 та ОСОБА_2 22 серпня 2008 року про користування електричною енергією за адресою: АДРЕСА_2 , та типовий договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 11 травня 2017 року, укладений між ОСОБА_2 та КП «ТЖКП» в особі ОСОБА_10 , адреса будинку: АДРЕСА_2 , не доводять те, що ОСОБА_2 добросовісно та безперервно володіє чужим майном.

Діючим законодавством України визначено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Слід зазначити, що давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, натомість ОСОБА_2 , укладаючи усний договір з ОСОБА_5 про купівлю квартири, повинна була знати, та це є загальновідомою інформацією, що договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже, позивач не довела, що вона не знала і не могла знати про те, що вона володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном, а також, що при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Таким чином, судом враховується те, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Отже, матеріалами справи не доведено, що позивач ОСОБА_2 добросовісно безперервно володіє чужим майном, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Так, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , після її смерті спадкова справа не заводилася, відомості про спадкоємців відсутні, заповіти від її імені не посвідчувалися, тобто, ОСОБА_5 не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 та не набула право власності на спірне нерухоме майно.

Тобто, ОСОБА_5 своєю розпискою розпорядилася майном на яке не мала права власності.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , після її смерті спадкова справа не заводилася, відомості про спадкоємців відсутні, заповіти від її імені не посвідчувалися.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України.

На підставі вищезазначеного, та оскільки позивачем не доведено, що вона добросовісно безперервно володіє чужим майном, а саме квартирою АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити в стягненні судових витрат понесених позивачем.

Керуючись ст. ст. 19, 49, 76, 77, 81, 131, 141, 247, 256 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Тернівської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: Павлоградська окружна прокуратура Дніпропетровської обласної прокуратури, про визнання права власності на житлову квартиру за набувальною давністю, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складено 25 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя: В.О. Корягін