ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року м. Полтава

Колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Чумак О.В.,

суддів Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

за участю секретаря Даценко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в апеляційному суді в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Максимова Миколи Ігоровича, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 квітня 2021 року, ухвалене суддею Латка І.П., повний текст рішення складено 28 квітня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, Державного підприємства «Харківський завод електроапаратури» про скасування обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, третя особа ОСОБА_2 .

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Харківської міської ради, Державного підприємства «Харківський завод електроапаратури» про скасування обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна.

В обґрунтування позову вказував, що 06 березня 2015 року державним нотаріусом Десятої Харківської державної нотаріальної контори позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається із 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

06 березня 2015 року нотаріус зареєстрував за позивачем право власності на вказану частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель.

Позивач зазначив, що має намір продати належну йому частку вказаного домоволодіння, однак не може скористатися своїм правом, оскільки йому стало відомо про заборону відчуження домоволодіння в цілому.

Рішенням виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 22 січня 1986 року № 35 «Про знесення індивідуальних житлових будинків у зв`язку з відведенням земельних ділянок під державне будівництво» затверджено рішення виконавчих комітетів Харківського, Куп`янського міських, Харківського, Балаклійського, Куп`янського районних рад народних депутатів № 433-3 від 25 грудня 1985 року у частині, що стосується зносу індивідуальних житлових будинків, у тому числі й будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

17 серпня 2012 року Першою Харківською державною нотаріальною конторою зареєстроване обтяження у вигляді заборони на відчуження об`єктів нерухомого майна в 351-му мікрорайоні по АДРЕСА_1 на підставі рішення Харківської обласної ради від 22 січня 1986 року, у тому числі на 3/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , до складу якої входить 1/4 частина, що належить позивачу.

В уточненій позовній заяві позивач просив скасувати запис про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 2973902, дата, час державної реєстрації: 17 серпня 2012 року 12:28:29, про реєстрацію заборони на нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , внесений на підставі рішення місцевого органу державної виконавчої влади, серія та номер: б/н, виданий 22 січня 1986 року, видавник: облвиконком, в частині права власності ОСОБА_1 на 1/4 частину у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати обтяження нерухомого майна (заборону на нерухоме майно) у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер обтяження 12885523, дата реєстрації 17 серпня 2012 року 12:28:29, а саме житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного за рішенням б/н від 22 січня 1986 року, Облвиконком, в частині права власності ОСОБА_1 на 1/4 частину у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог, від імені якого діє представник ОСОБА_3 , до Харківської міської ради, Державного підприємства «Харківський завод електроапаратури» про скасування обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, третя особа ОСОБА_2 , відмовлено.

З рішенням суду не погодився позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого адвокат Максимов М.І. подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 7009632 від 21.10.2013 року 14:15:20, ОСОБА_4 , Дванадцята харківська державна нотаріальна контора, Харківський міський нотаріальний округ, Харківська обл., на підставі якого було внесено запис про обтяження: 2973902 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію заборони на житловий будинок, з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , в частині 1/4 частки, що належить ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер:1-1226, видане 06.03.2015 року, з припиненням відповідної заборони.

Скасувати державну реєстрацію та припинити заборону на нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , у Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження:12885523), що зареєстрована 17.08.2012 12:28:29 за № 12885523 реєстратором: Перша Харківська міська державна нотаріальна контора (колишня Перша харківська ДНК), 61003, Харківська область, м. Харків, майдан Конституції,1, під`їзд 7, поверх 4, , в частині 1/4 частки, що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 1-1226, видане 06.03.2015 р.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що заборона на відчуження належної йому 1/4 частки на домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 , накладена рішенням виконавчих комітетів Харківського, Куп`янського міських, Харківського, Балаклійського, Куп`янського районних рад народних депутатів № 433-3 від 25.12.1985 р., у частині, що стосується зносу індивідуальних жилих будівель, у тому числі й будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , яке було затверджене Рішенням виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 22.01.1986 р. № 35 «Про знесення індивідуальних житлових будинків у зв`язку з відведенням земельних ділянок під державне будівництво», - порушує конституційні права ОСОБА_1 , який має намір продати належну йому частку.

Заборону на відчуження було накладено в інтересах ДП «Харківський завод електроапаратури» для будівництва житлових будинків та обслуговування населення в мікрорайоні АДРЕСА_2 шляхом затвердження рішення Харківської міської ради народних депутатів від 25.12.1985 року № 433-3.

Рішення виконкому Харківської обласної ради народних депутатів від 22.01.1986 р. не було виконане, а орган, який його прийняв, є припиненим. Позивача не відселили до іншого житлового приміщення, та/або не виплатили відповідної грошової компенсації . Завод електроапаратури тривалий час перебуває на стадії ліквідації та не планує проведення будь-якого державного будівництва.

На теперішній час рішення виконкому Харківської обласної ради народних депутатів від 22.01.1986 р. № 35 «Про знесення індивідуальних житлових будинків у зв`язку з відведенням земельних ділянок під державне будівництво» суперечить нормам Конституції про захист права власності, адже фактично створює перешкоди для правомочностей власника нерухомого майна.

Вважає помилковими висновки місцевого суду про те, що ДП «Харківський завод електроапаратури» є неналежним відповідачем, оскільки саме вказаній особі відводиться земельна ділянка згідно додатку до рішення від 22.01.1986 р. № 35.

Також посилається на те, що позивач, звертаючись з позовом, не врахував, що з 16 січня 2020 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно закон6 не передбачав. Уточнення способу захисту порушеного права не змінює підстави та предмет позову.

Просить змінити спосіб захисту порушеного права на належний, посилаючись на те, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечення поновлення порушеного права а в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Крім цього, зазначає, що рішення облвиконкому від 21.12.1987 р. № 533 не виконано, що свідчить про те, що мешканці будинку не відселені.

Відзиви від учасників справи не надходили.

Справа перебувала у провадженні Харківського апеляційного суду та розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

11.07.2022 р. ця цивільна справа надійшла до Полтавського апеляційного суду та ухвалою цього ж суду від 15.07.2022 р. прийнята до провадження та призначена до розгляду.

Згідно частини першої та другої ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання в режимі відеоконференції з`явився представник позивача ОСОБА_3 .

Відповідачі Харківська міська рада, ДП «Харківський завод електроапаратури», третя особа ОСОБА_2 до суду не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлялися, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали.

Неявка осіб, належним чином повідомлених про день, час і місце розгляду справи не перешкоджає її розгляду, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, і це вбачається з матеріалів справи, що 06 березня 2015 року державним нотаріусом Десятої Харківської державної нотаріальної контори Лебедю Владиславу Юрійовичу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається із 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться у АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 березня 2015 року (а.с. 8 том 1).

06 березня 2015 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться у АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9 том 1)

Рішенням виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 22 січня 1986 року № 35 «Про знесення індивідуальних житлових будинків у зв`язку з відведенням земельних ділянок під державне будівництво» затверджено рішення виконавчих комітетів Харківського, Куп`янського міських, Харківського, Балаклійського, Куп`янського районних рад народних депутатів № 433-3 від 25 грудня 1985 року у частині, що стосується зносу індивідуальних житлових будинків, у тому числі й будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями рішення виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 22 січня 1986 року № 35 та додатку до нього (а.с. 11-15 т.1).

За інформацією, викладеною у листі адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради від 04 вересня 2020 року № Б1-30720/1-20-08-31 зазначено, що Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Харківської міської ради та виконавчим комітетом Дзержинської районної ради м. Харкова у межах повноважень щодо виконання рішення виконавчого комітету Харківської обласної ради від 22 січням 1986 року № 35 не проводилось відселення мешканців мікрорайону. Вказану ділянку було надано для забудови Харківському заводу електроапаратури (а.с. 26 т.1).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21 січня 2021 року власником 2/8 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , власником 1/4 частини ОСОБА_1 та власником 1/4 частини є ОСОБА_5 (а.с. 125-129 т. 1).

На вказаний будинок накладено обтяження - заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 12885523, зареєстровано 17 серпня 2012 року, підстава обтяження рішення місцевого органу державної виконавчої влади б/н, видане облвиконкомом 22 січня 1986 року. Додаткові дані: реєстраційний номер 19758 від 17 серпня 2012 року, вилучено заборону на 1/4 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , які належать в рівних частках кожному: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі рішення від 11 липня 2012 року Дзержинського районного суду м. Харкова.

У відповіді на запит суду Перша Харківська міська державна нотаріальна контора зазначила, що останньою, яка виступала в якості реєстратора заборон та арештів по м.Харкову, 21 квітня 2001 року було зареєстровано заборону на весь будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , підстава: рішення облвиконкому м. Харкова від 22 січня 1986 року (а.с. 172-181 т. 1).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що Державне підприємство «Харківський завод електроапаратури» не є особою, в інтересах якої встановлено обтяження, а також особою, якій передано в користування, володіння чи розпорядження земельну ділянку, на якій розташований будинок АДРЕСА_1 , тому підприємство не є належним відповідачем у цій справі.

Також місцевий суд послався на те, що з 16 січня 2020 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна закон не передбачав, в зв`язку з чим позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права.

Крім цього, зазначив про відсутність доказів того, що рішення органу місцевого самоврядування від 22 січня 1986 року № 35, на підставі якого внесено запис про обтяження вказаного нерухомого майна, втратило чинність, скасовано або визнано недійсним в установленому законом порядку, а також щодо виділення в натурі частки будинку АДРЕСА_1 між співвласниками, що унеможливлює визначення конкретної частки будинку в натурі, яка належить позивачу, та з якої позивач просить скасувати обтяження.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, з огляду на таке.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У статті 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3,45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85 гс19) зазначено, що вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) наведено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18).

Звертаючись до суду із позовом про скасування обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна позивач ОСОБА_1 пред`явив позов до Харківської міської ради та Державного підприємства «Харківський завод електроапаратури».

Як встановлено місцевим судом, і про це вказувалося вище, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21 січня 2021 року на житловий будинок по АДРЕСА_1 накладено обтяження - заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 12885523, зареєстровано 17 серпня 2012 року, підстава обтяження рішення місцевого органу державної виконавчої влади б/н, видане облвиконкомом 22 січня 1986 року.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що заборона відчуження вказаного об`єкта нерухомого майна накладена в інтересах Державного підприємства «Харківський завод електроапаратури». Також відсутні докази на підтвердження того, що останньому були передані в користування, володіння чи розпорядження земельні ділянки по АДРЕСА_1 , зокрема і земельної ділянки, на якій розташований будинок АДРЕСА_1 .

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що Державне підприємство «Харківський завод електроапаратури» є особою, в інтересах якої встановлено обтяження, а також особою, якій у встановленому законом порядку передано в користування, володіння чи розпорядження земельну ділянку, на якій розташований будинок АДРЕСА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказане підприємство не є належним відповідачем у цій справі.

Як зазначалося вище, у листі адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради від 04 вересня 2020 року № Б1-30720/1-20-08-31 вказано, що Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Харківської міської ради та виконавчим комітетом Дзержинської районної ради м. Харкова у межах повноважень щодо виконання рішення виконавчого комітету Харківської обласної ради від 22 січня 1986 року № 35 не проводилось відселення мешканців мікрорайону АДРЕСА_2 ; вказану ділянку було надано для забудови Харківському заводу електроапаратури.

Між тим, цей лист обґрунтовано не прийнятий до уваги місцевого суду, оскільки він не є належним і допустимим доказом у розумінні статей 77,78 ЦПК України, на підтвердження передачі вказаної земельної ділянки Державному підприємству «Харківський завод електроапаратури».

Також позивачем не зазначено, якими саме діями Харківська міська рада порушила його права, зважаючи на те, що заборона щодо об`єкта нерухомого майна на житловий будинок по АДРЕСА_1 була накладена на підставі рішення виконавчого комітету Харківської обласної ради , а не Харківської міської ради.

Інших доказів на підтвердження цих обставин суду першої інстанції позивачем не надано.

Клопотання про заміну неналежного відповідача на належного чи залучення певної особи співвідповідачем стороною позивача до закінчення підготовчого провадження у відповідності до ст. 51 ЦПК України не подавалося.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17-ц (провадження № 14-144цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 зазначено, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Згідно з частинами першою та другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Пунктом першим частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі. Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав (пункти 8, 9 частини першоїстатті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Так, відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, тлумачення наведеної норми права у чинній редакції (яка діяла на час звернення до суду із позовом), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Аналогічні правові висновки наведені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 910/10963/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 154/883/19-ц.

Враховуючи те, що з 16 січня 2020 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна закон не передбачав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна.

Відповідно до частин 3, 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд ухвалює рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами підстави для скасування обтяження нерухомого майна (заборону на нерухоме майно) у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер обтяження 12885523, дата реєстрації 17 серпня 2012 року 12:28:29, а саме житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного за рішенням б/н від 22 січня 1986 року, Облвиконком, в частині права власності ОСОБА_1 на 1/4 частину у праві власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Докази того, що рішення органу місцевого самоврядування від 22 січня 1986 року № 35, на підставі якого внесено запис про обтяження вказаного нерухомого майна, втратило чинність, скасовано або визнано недійсним в установленому законом порядку, стороною позивача не надано.

Також відсутні докази на підтвердження того, що частки будинку АДРЕСА_1 між співвласниками виділено в натурі, що унеможливлює визначення конкретної частки будинку в натурі, яка належить позивачу, та з якої позивач просить скасувати обтяження.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , до Харківської міської ради, Державного підприємства «Харківський завод електроапаратури» про скасування обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна.

Доводи апеляційної скарги представника позивача адвоката Максимова М.І., які зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням, задоволенню не підлягають, оскільки правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

У позовній заяві, з урахуванням поданих уточнень, позивач просив скасувати запис про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 2973902, дата, час державної реєстрації: 17 серпня 2012 року 12:28:29, про реєстрацію заборони на нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , внесений на підставі рішення місцевого органу державної виконавчої влади, серія та номер: б/н, виданий 22 січня 1986 року, видавник: облвиконком, в частині права власності ОСОБА_1 на 1/4 частину у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати обтяження нерухомого майна (заборону на нерухоме майно) у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер обтяження 12885523, дата реєстрації 17 серпня 2012 року 12:28:29, а саме житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного за рішенням б/н від 22 січня 1986 року, Облвиконком, в частині права власності ОСОБА_1 на 1/4 частину у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі представник позивача послався на те, що не врахував певні особливості спорів з даного питання та розбіжність у судовій практиці, що призвело до обрання хибного способу захисту. На підставі чого просив частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 7009632 від 21.10.2013 року 14:15:20, ОСОБА_4 , Дванадцята харківська державна нотаріальна контора, Харківський міський нотаріальний округ, Харківська обл., на підставі якого було внесено запис про обтяження: 2973902 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію заборони на житловий будинок, з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , в частині 1/4 частки, що належить ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер:1-1226, видане 06.03.2015 року, з припиненням відповідної заборони.

Скасувати державну реєстрацію та припинити заборону на нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , у Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження:12885523), що зареєстрована 17.08.2012 12:28:29 за № 12885523 реєстратором: Перша Харківська міська державна нотаріальна контора (колишня Перша харківська ДНК), 61003, Харківська область, м. Харків, майдан Конституції,1, під`їзд 7, поверх 4, , в частині 1/4 частки, що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 1-1226, видане 06.03.2015 р.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України, завданнями підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

Згідно вимог ч. 6 ст. 367 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Отже, на стадії апеляційного розгляду сторона позивача змінила предмет позовних вимог, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, що позбавляє апеляційний суд надати їм правову оцінку, та є підставою для звернення позивача з окремим позовом до суду першої інстанції.

Рішення суду відповідає нормам матеріального права. Порушень норм процесуального права не встановлено. Підстави для скасування рішення з наведених в апеляційній скарзі мотивів відсутні.

За таких обставин, апеляційна скарга представника позивача не підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду залишається без змін.

Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката Максимова Миколи Ігоровича, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17.10.2022 р.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді: О.І.Обідіна

О.В.Прядкіна