Головуючий у І інстанції Плахотнюк К.Г.
Провадження № 22-ц/824/7009/2022 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 жовтня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 червня 2021 року у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Акон-140» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат та трьох відсотків річних,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСББ «Акон-140» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги у вигляді внесків на утримання будинку та прибудинкової території, заборгованості за послуги централізованого опалення, водопостачання та водовідведення в сумі 58 663,84 грн. з урахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних, а також сплачений по справі за подачу позову судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.

Обгрунтовуючи вимоги, позивач посилався на те, що 5 вересня 2002 року було зареєстровано ОСББ «Акон-140» за адресою: 03041, м. Київ, вул. Антоновича, 140. Відповідач ОСОБА_1 є власницею нежитлових приміщень з №1 по №7 (група приміщень №9), площею 144,5 кв.м. в багатоквартирному будинку за вказаною адресою та одним із співвласників ОСББ «Акон-140», у зв`язку із чим зобов`язана брати участь в утриманні спільного майна. На підтвердження цих зобов`язань між позивачем та відповідачем укладений Договір від 15.01.2005 року про технічне обслуговування комунікаційних мереж нежитлових приміщень та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території.

Відповідач ОСОБА_1 жодного разу не зверталася до позивача з претензіями щодо якості та переліку наданих послуг, при цьому частково здійснювала оплату житлово-комунальних послуг. Однак у зв`язку із неповною оплатою нарахованих платежів у відповідача перед позивачем у період з січня 2006 року по грудень 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 41 444,76 грн.

ОСББ «Акон-140» забезпечує належне утримання будинку та прибудинкової території та сприяє співвласникам в отриманні житлово-комунальних послуг та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами. При цьому позивач у позові зазначив, що ОСББ «Акон-140» не формує розміру обов`язкового до сплати платежу за послуги теплопостачання, а є колективним замовником (посередником) послуг теплопостачання. Постачальником послуг централізованого опалення є ПАТ «Київтеплоенерго». Таким чином, відповідно до Постанови № 630, оскільки приміщення відповідача не обладнане засобом обліку, плата за послуги централізованого опалення нараховувалася пропорційно опалювальній площі згідно з діючими тарифами за 1 кв.м. площі.

У приміщенні відповідача також відсутні засоби обліку води, тому плата за послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення справляється згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку з розрахунку на одну особу.

Калькуляційною одиницею розрахунку нормативних витрат за послуги утримання будинків і прибудинкової території є 1 кв.м. загальної площі, що перебуває у власності відповідача. Станом на 31 грудня 2019 року тариф (розмір внеску) на утримання та ремонт будинку був затверджений загальними зборами співвласників ОСББ «Акон-140» від 01.02.2018 року і з лютого 2018 року становить 7,35 грн. за 1 кв.м. на місяць. Внесок за послуги охорони будинку для власників нежитлових приміщень становить 500 грн. на місяць.

Таким чином, ОСББ «Акон-140» виконало належним чином свої зобов`язання щодо надання житлово-комунальних послуг у повному обсязі, надавши відповідні послуги своєчасно, у повному обсязі та належної якості, натомість відповідач неналежним чином виконувала свої зобов`язання по їх оплаті, внаслідок чого у неї перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 41 444,76 грн., яку і просив стягнути позивачз відповідача з нарахуванням на цю суму інфляційної складової боргу у розмірі 13 100,02 грн. та 3% річних у розмірі 4 119,06 грн. на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України у зв`язку із простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання. Всього позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 58 663,84 грн.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Акон-140» заборгованість у розмірі 58 663,84 грн. та судовий збір у розмірі 2 102,00 грн., а всього у сумі 60 765 грн. 84 коп.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 січня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обгрунтовуючи скаргу, ОСОБА_1 посилалась на те, що судом не надано належної оцінки наведеним нею у заяві про перегляд заочного рішення обставинам, а саме, що відповідач не укладала з позивачем Договір від 15.01.2005 року про технічне обслуговування комунікаційних мереж нежитлових приміщень та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, а її підпис на Договорі підроблений; між відповідачем та позивачем існують виключно позадоговірні відносини щодо надання комунальних послуг щодо зазначеного вище приміщення; необґрунтованим є факт помісячного розрахунку 3% річних і інфляційних витрат, виходячи з місяця надання послуги; неправомірність встановлення тарифів позивачем та виставлення неправдивих розрахунків; систематичне неналежне інформування позивачем про рахунки за спожиті комунальні послуги; маніпуляції позивачем сумами на утримання будинку та послуг теплопостачання; неможливість відповідача звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів через сплив позовної давності.

Апелянт зазначила, що фактично в основу рішення суду першої інстанції покладені недостовірні дані з розрахунку позивача, який, серед іншого, припустився численних математичних помилок, вносив у власні розрахунки дані невідомого походження, припускався перемішування фактичних даних з рахунків і оплат по ним з розрахунковими даними, тощо.

Натомість відповідачем в повному обсязі надані в матеріали справи при поданні заяви про перегляд заочного рішення копії відповідних рахунків і копії платіжних документів по оплатам таких рахунків за період з 2006 року. На підставі зазначених рахунків та платіжних документів відповідачем зроблені самостійні перерахунки за період з 2006 року. При цьому в періоді 2016-2018 років зроблена окрема частина таблиці, т.я. в цей період був встановлений лічильник споживання теплової енергії і теплова енергія сплачувалась по даним саме лічильника. Зазначений розрахунок-таблицю апелянтом долучено до апеляційної скарги (том 2, а.с.112-114).

Наданий позивачем при зверненні з позовом розрахунок заборгованості не відповідає дійсності, оскільки спростовується наданими відповідачем розрахунком (таблицею) та копіями рахунків за відповідні розрахункові періоди, виходячи з яких ніякої заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території у відповідача перед позивачем немає, всі суми на утримання будинку та прибудинкової території були включені у відповідні рахунки, зазначені в таблиці, і всі вони були оплачені.

Всі борги, нараховані позивачем, є виключно вигаданими боргами за теплову енергію в 2016-2018 роках, т.я. в кінці 2016 року відповідачем було встановлено та опломбовано лічильники теплової енергії. Разом з тим, в період 2016-2018 років позивач систематично ухилявся від отримання даних лічильників від відповідача та ухилявся від виставлення рахунків по даним лічильників. Крім того, з метою протиправного збільшення нарахувань за спожиту теплову енергію позивач визначав площу приміщень відповідача як 281,99 кв.м. замість реальної площі у 144,5 кв.м., що й приводило до збільшення нарахувань майже у 2 рази, що видно з розрахунків плати за відповідні періоди.

Таким чином, у відповідачки немає заборгованості за спожиті комунальні послуги, заборгованість носить виключно поточний характер, всі рахунки сплачувались в найкоротший термін після їх отримання.

При цьому, відповідач оплачувала фактичну кількість спожитої теплової енергії відповідно до даних лічильників та ціни Гкал у відповідний період (дані за ціну Гкал брались з відповідних рахунків позивача у відповідні періоди). Позивач же у цей період додавав до вартості реально спожитої теплової енергії ще якісь суми та жадав від відповідача їх оплати, що й було підставою для численних конфліктів і зумовило врешті решт укладання ОСОБА_1 прямого договору з КП "Київтеплоенерго" у 2018 році.

Крім цього, апелянт у скарзі посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки оскаржуване рішення судом прийняте за відсутності відповідача, при цьому у рішенні зазначено, що відповідач в судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлялася судом у встановленому законом порядку за місцем проживання, однак судовий виклик повернуто до суду з відміткою пошти: «адресат відсутній за вказаною адресою», що є підставою для висновку про належне повідомлення сторони. Виклик у справі здійснювався лише один раз, що, на думку відповідача, не давало суду законні підстави для розгляду справи за її відсутності з ухваленням по справі заочного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу, підписаному представником ОСББ «Акон-140» Вербицьким Я.В., останній проти задоволення скарги ОСОБА_1 заперечив та просив рішення суду залишити без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (58 663 грн. 84 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 є власницею нежитлових приміщень з №1 по №7 (група приміщень №9), площею 144,5 кв.м. в багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 19 серпня 2005 року, яке записане у реєстрову книгу № 54п-292 за реєстровим № 5163п від 5 червня 2006 року (том 1, а.с.80-82).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Акон-140» зареєстроване 05.09.2002 року за № 1 003656 (том 1, а.с.28-32).

Встановлено, що між ОСББ «Акон-140» і відповідачем ОСОБА_1 укладений Договір від 15.01.2005 року про технічне обслуговування комунікаційних мереж нежитлових приміщень та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території (том 1, а.с.33-36), згідно з яким ОСББ «Акон-140» є посередником між «Користувачем» і постачальниками, що забезпечує потреби користувача в комунальних послугах (зокрема, потреби споживача у гарячій і холодній воді та водовідведенні, технічне обслуговування тепловикористовуючих установок і теплових мереж, вивіз сміття, надання платіжних документів на сплату комунальних послуг згідно розрахунків, зроблених на підставі рахунків постачальників), а «Користувач» зобов`язаний, у тому числі, сплачувати фактичну вартість отриманих комунальних послуг.

Таким чином, обслуговування та експлуатацію будинку по АДРЕСА_2 здійснює ОСББ «Акон-140» на підставі відповідних договорів з виконавцями робіт та надавачами послуг.

Зокрема, 01.10.2003 року між АЕК «Київенерго» та ОСББ «Акон-140» було укладено договір № 530077 на постачання теплової енергії у гарячій воді (том 1, а.с.53-59).

25.07.2018 року між КП виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» та ОСББ «Акон-140» було укладено договір № 530077 на постачання теплової енергії у гарячій воді (том 1, а.с.60-63).

Розміри тарифів (внесків) на утримання прибудинкової території встановлені відповідними протоколами загальних зборів співвласників, копії яких наявні у справі (том 1, а.с.37-52, 65-79). Так, відповідно до протоколу загальних зборів ОСББ «Акон-140» від 01 лютого 2018 року № 01/02 останній затверджений щомісячний тариф (розмір внеску) на утримання будинку та прибудинкової території станом на 31 грудня 2019 року з лютого 2018 року становить 7,35 грн. за 1 кв.м. Внесок за послуги охорони будинку для власників нежитлових приміщень становить 500 грн. на місяць (том 1, а.с.37-52).

Судом також встановлено, що згідно наданого позивачем розрахунку за період з січня 2006 року по грудень 2019 року відповідач сплачувала за надані їй позивачем послуги у неповному обсязі. Зокрема, відповідачем було сплачено комунальні послуги у травні, червні 2006 року, квітні, жовтні 2007 року, у лютому, червні, липні 2008 року, січні, червні 2009 року, січні, червні, серпні та листопаді 2010 року, січні, березні, липні, вересні, грудні 2011 року, у березні, липні, вересні та листопаді 2012 року, березні, травні, червні, серпні, листопаді, грудні 2013 року, травні, липні, жовтні, листопаді 2014 року, лютому, травні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2015 року, лютому, червні, вересні та листопаді 2016 року, березні, липні, жовтні 2017 року, лютому, березні, травні, вересні, жовтні, листопаді 2018 року, квітні, червні, вересні, грудні 2019 року (том 1, а.с.64).

Згідно наявної у матеріалах справи довідки позивача (том 1, а.с.64) вбачається, що у відповідача утворилась заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у розмірі 41 444 грн. 76 коп., на яку позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано індекс інфляції у розмірі 13 100 грн. 02 коп. та три проценти річних у розмірі 4 119 грн. 06 коп. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем дорівнює 58 663 грн. 84 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності вимог про стягнення заборгованості за отримані житлово-комунальні послуги з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 385 Цивільного кодексу України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яке створюється та діє відповідно до статуту та закону.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Акон-140» зареєстроване 05.09.2002 року № 1 003656 (том 1, а.с.28-32).

У своїй діяльності ОСББ керується Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», відповідно до якого позивач бере на себе зобов`язання обслуговувати та проводити поточний ремонт житлового будинку та прибудинкової території, надавати інші послуги, а відповідач - своєчасно сплачувати зазначені послуги у строки та на умовах, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Статут об`єднання складається відповідно до типового статуту, який затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства (ст. 7 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники багатоквартирного будинку, зокрема, зобов`язані: забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; виконувати рішення зборів співвласників; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», власник квартири зобов`язаний: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 22 цього закону визначено, що для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг.

Згідно із ст. 21 Закону кошти об`єднання складаються, зокрема, з внесків і платежів співвласників. Порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та статуту об`єднання.

Відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» утримання і ремонт приміщень, які перебувають у власності, здійснюються відповідно до законодавства України. Власник квартири та/або нежитлового приміщення зобов`язаний відповідно до законодавства забезпечити використання, утримання, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт приміщень або їх частин без завдання шкоди майну і порушення прав та інтересів інших співвласників. Внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону України №1875-IV від 24 червня 2004 року) комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

З огляду на ч.ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком у разі визначення управителя органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах відповідно до Закону України "Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку" визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу. Така ціна протягом строку дії договору управління може змінюватися виключно за погодженням сторін з підстав та в порядку, визначених таким договором. Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, та включає: 1) витрати на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, крім витрат на обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги, у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем; 2) винагороду управителю, яка визначається за згодою сторін.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.ст. 67, 68 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити оплату за житлово-комунальні послуги.

У відповідності до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно з диспозицією зазначеної статті цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. За таких обставин, відповідач зобов`язана сплачувати внески на утримання будинку, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Судом встановлено, що внаслідок неналежного виконання відповідачем, як споживачем, своїх обов`язків щодо оплати житлово-комунальних послуг, наданих позивачем, у неї утворилась заборгованість по цим послугам на суму 41 444 грн. 76 коп., яка обґрунтовано стягнута судом з відповідача на користь позивача, зважаючи на те, що наявність цієї заборгованості та її розмір відповідачем спростовані не були.

Правильним є і висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача суми інфляційних втрат - 13 100 грн. 02 коп. та трьох процентів річних у розмірі 4 119 грн. 06 коп., оскільки між сторонами існує грошове зобов`язання, яке виникло з договірного обов`язку відповідача оплачувати позивачу надані їй житлово-комунальні послуги, а відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Тому, вимога позивача про стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних відповідає діючому закону та обґрунтовано задоволена судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено та доведено факт неналежного виконання відповідачем обов`язків по своєчасній оплаті за надані їй житлово-комунальні послуги, внаслідок чого у неї перед позивачем утворилась заборгованість, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про стягнення цієї суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у відповідача заборгованості перед позивачем у зв`язку із своєчасною та повною оплатою рахунків за надані житлово-комунальні послуги, колегією суддів відхиляються як такі, що не спростовують обгрунтованості висновків суду, оскільки відповідачем не надано переконливих доказів на спростування наявного у справі розрахунку заборгованості. При цьому, сплачені відповідачем кошти відображені у розрахунку заборгованості, наданому позивачем (том 1, а.с.64) у графі «Сплачено», що свідчить про врахування позивачем вищевказаних оплат без врахування призначення платежу при визначенні розміру заборгованості та узгоджується з копіями квитанцій про оплату, наданих суду відповідачем.

Не спростовують обгрунтованості висновків суду і посилання відповідача у скарзі на те, що між нею та позивачем жодні договори не укладалися, а підпис у договорі від 15.01.2005 року про технічне обслуговування комунікаційних мереж нежитлових приміщень та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від її імені підроблений, оскільки на підтвердження цих доводів відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів. При цьому, колегія суддів враховує, що на вищевказаний договір поширюється презумпція правомірності правочину, встановлена ст. 204 ЦК України, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доводи відповідача у скарзі про оплату нею послуг теплопостачання згідно показань лічильника, який було встановлено і опломбовано наприкінці 2016 року, не спростовують законності висновків суду, адже встановлення лічильника відбувалось без залучення позивача і без належного опломбування лічильника позивачем, тому показники цього лічильника не могли бути враховані при визначенні показників споживання теплової енергії. Споживання відповідачем теплової енергії визначалосьпозивачем на підставі загальнобудинкового засобу обліку,а заборгованість за послуги теплопостачання визначалась на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 про затвердження «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення».

Зокрема, статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Також цією статтею визначено, що місцева (розподільча) теплова мережа - це сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Тобто, зазначеною нормою визначена обов`язкова ознака споживача теплової енергії, а саме: споживачем теплової енергії може бути особа, теплоспоживче обладнання якої (внутрішньобудинкові системи, мережі, устаткування, тощо) через тепловий ввод приєднане, або має технічні можливості для приєднання до місцевої (розподільчої) теплової мережі.

Враховуючи викладене, до споживачів теплової енергії відносяться, зокрема, власники/балансоутримувачі/управителі будинків (споруд), в тому числі ОСББ «Акон-140», будинки яких приєднані до місцевої (розподільчої) теплової мережі.

Постачальником послуг централізованого опалення є ПАТ «Київтеплоенерго».

Згідно п. 11 Постанови №630 у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку.

Відповідно до п.12 Постанови у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу).

Законом України «Про теплопостачання» визначено, що тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Обсяг спожитої теплової енергії та спожитих послуг водопостачання розраховувався позивачем відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2018 року № 315 Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.

При цьому, ОСББ «Акон-140» не формує розміру обов`язкового до сплати платежу за послуги теплопостачання, а є колективним замовником (посередником) послуг теплопостачання.

Таким чином, оскільки приміщення відповідача не обладнане засобом обліку, плата за послуги централізованого опалення нараховувалася згідно діючих тарифів за 1 м.кв. опалювальної площі у розмірі, відображеному у розрахунку.

Колегія суддів, оцінюючи доводи апеляційної скарги відповідача, також вважає за необхідне зазначити,що відповідач фактично користувалася житлово-комунальними послугами, наданими позивачем, та перебувала з ним у договірних відносинах, при цьому, відповідач не відмовлялася від цих послуг та частково оплачувала їх, у зв`язку із чим у неї виник обов`язок сплатити кошти ОСББ «Акон-140»за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів, які погоджені органом місцевого самоврядування, як за послуги з управління будинком, так і за теплову енергію.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що хоча у ч. 1 ст.19 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч. 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказаний правовий висновок є незмінним.

Отже, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 грудня 2020 року у справі №761/48615/18-ц (провадження №61-14819св20).

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норми процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення суду лише, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин справи, підтверджених доказами, перевіреними судом.

Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди відповідача з висновками суду щодо їх оцінки. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: