Справа № 309/2982/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 жовтня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Джуги С.Д.

з участю секретаря судового засідання: Жганич К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 01 червня 2021 року, ухвалене головуючим суддею Піцур Я.Я., в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

встановив:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивував тим, що 31 травня 2016 року ОСОБА_2 напав на нього біля Кошелівської сільської ради, бив, душив руками, брав за куртку, роздер носа та розбив ліву губу. При цьому, цього ж дня ОСОБА_2 зателефонував у поліцію і на ОСОБА_1 відкрили кримінальну справу, а на ОСОБА_2 закрили. ОСОБА_1 став обвинуваченим, а ОСОБА_2 потерпілим. Він біля 20 разів ходив у м. Тячів у суд та поліцію, а «потерпілий ОСОБА_2 » 12 разів не приходив. Згодом, 02.10.2019 написав заяву про відсутність жодних претензій і кримінальну справу закрили. Вказує, що неправомірними діями ОСОБА_2 йому завдано матеріальної шкоди на суму 15 000 грн та 100 000 000 грн моральної шкоди (розбитий ніс, дискомфорт, страх померти, душив руками, невиконання перед виборцями села Кошелево обіцянок).

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 01 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити його позов. Вказує, що безпідставно суд дійшов до висновку, що ним не доведено позовні вимоги та завдання саме йому, а не відповідачу тілесних ушкоджень. Не взято судом до уваги наданий ним висновок експерта №397 від 04.08.2016, яким стверджується які саме тілесні ушкодженні містилися на тілі позивача. Крім того, судом порушено норми процесуального права, що полягало у відмові суду прийняти уточнення його позовних вимог, з причин не подання таких до закінчення підготовчого судового засідання. Разом з тим, судом прийнято заяву відповідача по судовим витратам. Також не погоджується із стягненням з нього витрат на правничу допомогу на користь відповідача, оскільки він є особою, яка звільнена від сплати судових витрат. Оскільки судом не надано належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, а також не витребувано додаткові докази, а тому вважає, що суд першої інстанції діяв упереджено, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

За змістом ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

У справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними (ч. 1 ст. 372 ЦПК України).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Перевіряючи поважність причин неявки в судове засідання, колегія суддів встановила, що справа призначалась до судового розгляду в апеляційному суді на 15.11.2021 р., 02.03.2022 р., 04.07.2022 р. і на 20.10.2022 р., та ОСОБА_1 на кожне судове засідання надсилалось SMS-повідомлення на номер телефону НОМЕР_1 зазначений у позові, які отримував. Однак жодного разу не з`явився і не повідомляв суд про поважність причин неявки в судові засідання. Така поведінка сторони суперечить приписам статей 43, 44 ЦПК України, а тим більше що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З метою запобігання безладному руху справи з врахуванням особливостей апеляційного процесу, та зважуючи на те що сторони нових доказів ніж ті що подано до суду першої інстанції не подадуть і такі слід вважати достатніми для вирішення заявлених позовних вимог, то зазначене на думку колегії суддів щодо розгляду справи за відсутності сторін не вплине на своєчасний розгляд справи та не призведе до порушення процесуальних прав сторін у спірних правовідносинах.

Оскільки явка сторін не була визнана апеляційним судом обов`язковою, а обставини справи судом першої інстанції встановлено у повному обсязі, то на підставі приписів ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін, не перешкоджає розгляду справи в даному судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що у провадженні Тячівського районного суду Закарпатської області перебувала кримінальна справа №309/3638/16-к за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Ухвалою Тячівського районного суду від 04.12.2019 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України - закрито у зв`язку відмовою потерпілого ОСОБА_2 від обвинувачення (а.с.4).

З протоколу допиту потерпілого ОСОБА_2 від 06.07.2016 вбачається, що 31.05.2016 біля 08.10 год. він привіз свою дружину ОСОБА_3 на роботу у Кошелівську сільську раду. Після зупинки автомобіля першою вийшла дружину і в цей момент ОСОБА_1 почав знімати на відеореєстратор його дружину. Він запитав у ОСОБА_1 «Яке ти маєш право знімати дружину?», а той відповів, що «Має повне право». Він підійшов до ОСОБА_1 та схопив за куртку так як хотів відвезти його до Хустського відділу поліції, на що ОСОБА_1 схопив його за футболку та почав тягнути, після чого він схопив ОСОБА_1 правою рукою за плече та хотів відштовхнути і в цей момент ОСОБА_1 вкусив його за палець, з якого пішла кров. ОСОБА_1 побачивши це, відпустив його та побіг до сусіднього будинку і конфлікт між ними був завершений. При цьому ОСОБА_2 згідно протоколу допиту стверджує, що не наносив будь-яких ударів ОСОБА_1 під час конфлікту (а.с. 5, 6).

Аналогічна за змістом інформація викладена у поясненнях ОСОБА_2 від 31.05.2016 наданих працівникам поліції (а.с.7).

Згідно висновку спеціаліста - судово-медичного експерта Гафинця О.В. від 31.05.2016 №271 при судово-медичному обстеженні на тілі ОСОБА_1 виявлені наступні тілесні ушкодження: синець слизової нижньої губи зліва; подряпина лівого носового ходу. Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дій тупих твердих та тупогранних механізмів удару та тертя-ковзання і можуть вкладатися в час події, що мала місце 31.05.2016 (а.с.8).

Також позивачем долучено до позовної заяви висновок експерта №397 від 04.08.2016 року (а.с.9,10), резолютивна частина якого є нечитабельною, а тому суд позбавлений можливості встановити зміст такого висновку експерта та чи містить він інформацію щодо предмета доказування у даній справі, у зв`язку з чим визнав такий доказ недопустимим.

У статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до положень частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

З аналізу даних норм слідує, що обов`язок доведення відсутності вини у спричиненні шкоди покладається на відповідача. Водночас обов`язок доведення наявності інших складових деліктного правопорушення, а саме протиправність дії відповідача, наявність шкоди, причинний зв`язок між діями відповідача та спричиненою шкодою - лежить на позивачу.

Суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що всупереч приписам ст.ст. 12, 81 ЦПК України ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів того, що саме відповідач ОСОБА_2 спричинив йому майнову та моральну шкоду, яка описана ним у позовній заяві.

Ні в суді першої, ні апеляційної інстанції ОСОБА_1 не було доведено факту спричинення ОСОБА_2 позивачу будь-яких тілесних ушкоджень 31.05.2016 і не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача ОСОБА_2 та виявленими згідно висновку експерта-спеціаліста тілесними ушкодженнями на тілі ОСОБА_1 .

Разом з тим слід зазначити, що саме дії ОСОБА_1 в ході конфлікту, який виник між сторонами 31.05.2016, визнані досудовим розслідування кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 125 КК України.

Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 125 КК України було закрито у зв`язку з відмовою саме потерпілого ОСОБА_2 від обвинувачення. Тому твердження позивача про заподіяння відповідачем йому матеріальної та моральної шкоди є необґрунтованим.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

З огляду на викладене апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи встановлене та керуючись приписами статей 12, 81, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 01 червня 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 28 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: