Провадження № 2/752/1207/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06.10.2022 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

за участі секретаря - Ракоїд Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 4987481,25 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.02.2012 р. позивач передав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 187500 доларів США, про що відповідач видав розписку.

Будь-яких договірних чи зобов`язальних відносин між сторонами, які могли передбачити обов`язок позивача сплатити на користь відповідача грошові кошти в розмірі 187500 доларів США не виникало.

Позивач посилається на те, що відповідач безпідставно зберігає грошові кошти та не повернув їх, чим порушує його права.

На підставі положень ст.1212 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача суму коштів в розмірі 4987481,25, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на день звернення до суду 187500 доларів США, які останній безпідставно отримав та утримує.

Ухвалою Голосіївського районного суд у м. Києва від 28.08.2020 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження, за участю сторін. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву.

19.10.2020 р. відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить відмовити у задоволенні позову, зазначаючи, що 21.06.2017 р. позивач вже звертався до Орджонікідзевського районного суду м.Києва з позовом про стягнення суми боргу за договором позики, посилаючись, що кошти, передані відповідно до розписки від 24.02.2012 р., були сумою боргу за договором позики, і пред`явлення позову є спробою ввести суд в оману щодо фактичних обставин справи. Відповідач зазначає, що позивач, звертаючись до суду сам не визначає мету передачі грошових коштів і не повідомляє про існування правовідносин між сторонами, які існували ще до 2012 р., в межах яких і передавались дані кошти. Також відповідач зазначив про зловживання позивачем своїм процесуальним правом на звернення до суду з позовами, які містять суперечливі відомості та просить застосувати наслідки пропуску позивачем позовної давності для звернення з позовом до суду.

Представник позивач в ході судового розгляду підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову, просив суд позов задовольнити та стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти, а також заперечив проти застосування наслідків пропуску строків позовної давності, оскільки позивач звертався до іншого суду з позовом про стягнення зазначених коштів, а отже строк позовної давності був перерваний.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, оскільки жодних доказів мети передання грошових коштів позивачем не надано, а отже зазначені обставини не можуть свідчити про безпідставність отриманого майна. Також представник відповідача просив суд застосувати положення ст.267 ЦК України в зв`язку з пропуском позивачем строків звернення до суду.

В подальшому представником відповідача подана заява про завершення розгляду справи у його відсутність.

Крім того,в матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи у відсутність позивача та його представники.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе завершити розгляд справи у відсутність сторін, з врахуванням наданих ними пояснень.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.02.2012 р. ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 187500 доларів США, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 6).

Зазначена розписка не містить інформації про підстави та мету передачі зазначених коштів, а отже суд позбавлений можливості зробити висновки про характер правовідносин, що виник між сторонами внаслідок передачі зазначених грошових коштів, або які існували до їх передачі.

Будь-які інші докази, які б підтверджували такі обставини, матеріали справи не містять та не були надані позивачем на стадії підготовчого провадження.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

Відповідно до ч. 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала.

При цьому, відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 Цивільного кодексу України).

Як зазначалось судом вище матеріали справи не містять письмових доказів, які б надавали можливість суду визначити підстави та мету передачі позивачем відповідачеві грошових коштів, а отже в даному випадку до правовідносин сторін за наданими доказами можуть бути застосовані положення ст.1212 ЦК України.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пп.62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

Статтею 264 ЦК визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Судом встановлено, що 22.06.2017 р. ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , ТОВ «Торговий дім «Арматура України» про стягнення суми боргу в розмірі 187500 доларів США за договором позики від 24.02.2012 р., надавши як доказ розписку, що міститься в матеріалах даної справи.

Визначаючи правові підстави для звернення до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя позивач зазначав, що між сторонами був укладений договір позики, який належним чином не виконано після пред`явлення вимоги, з огляду на що на підставі положень ст.ст.1046-1049 ЦК України позивач просив стягнути суму позики.

21 серпня 2017 року суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у даній справі прийнято заочне рішення, позовні вимоги задоволені.

19 жовтня 2017 року апеляційні скарги на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2017 року про відкриття провадження та ухвалу Орджонокідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2017 року про вжиття заходів забезпечення позову задоволені частково, вищевказані ухвали скасовані та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки при відкритті провадження не були дотримані правила підсудності.

06 листопада 2017 року ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Арматура України», ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики повернуто позивачу.

22 грудня 2017 року ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Арматура України», ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики залишено без задоволення.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 08 травня 2018 року заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Арматура України», ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики скасовано, справу направлено на розгляд за підсудністю до Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

Оскільки у справі була відсутня сформульована вимога щодо предмету спору, оформлена відповідно до вимог ЦПК України, то суд 26.05.2020 р. закрив провадження у справі.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме з цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі.

Відповідно до вимог процесуального законодавства суддя відкриває провадження у справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому процесуальним кодексом.

Виходячи з аналізу наведених норм, перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або повернув її, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підвідомчості, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах ВС від 23.01.2019 у справі №712/21651/12, від 15.05.2020 у справі №922/1467/19.

Тобто, в даному випадку, звернення ОСОБА_1 в червні 2017 року до суду з порушенням правил підсудності та з інших правових підстав не перериває строку позовної давності щодо вимог до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в розмірі 187500 доларів США.

Відповідач подав заяву та просив застосувати наслідки пропуску позивачем строків позовної давності.

Позивач просить стягнути грошові кошти, передані 24.02.2012 р.

Розписка про передачу коштів не містила будь-яких строків повернення таких коштів, а отже строк позовної давності, в даному випадку, повинен відраховуватись з 25.02.2012 р.

ОСОБА_1 , звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_2 19.06.2020 р., тобто після закінчення трирічного строку звернення до суду.

Якщо стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст.267 ЦК і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої палати ВС від 19.11.2019 у справі №911/3677/17.

Подання позову з іншими матеріально-правовими підставами не перериває перебігу позовної давності, але, разом з тим, з урахуванням конкретних обставин справи, може бути поважною причиною для поновлення строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах КГС від 02.04.2019 у справі №902/326/16 та від 24.09.2019 у справі №922/1151/18.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності не заявлено, оскільки позивач вважає, що ним були дотримані вимоги щодо строків звернення до суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 в зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати, понесені позивачем, не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя