рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/7236/22

Номер провадження 2/495/2257/2022

12 жовтня 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Боярського О.О.,

за участі секретаря судових засідань Саханова О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Маразліївської сільської ради у якій позивач просить суд:

- встановити факт сумісного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю не менше як 5 років до часу відкриття спадщини;

- визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на земельну ділянку, розташовану на території Монашівської сільської ради, масив № НОМЕР_2 , ділянка № НОМЕР_3 , масив № НОМЕР_4 , ділянка № НОМЕР_5 , загальною площею 6,273 га,в межах згідно із планом, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю №ІІ-ОД №021175, виданого 01.03.2002 року на підставі рішення сесії ХХІІІ скликання Монашівської сільської ради народних депутатів Білгород-Дністровського районну Одеської області від 11.10.2001 року №269-ХХІІІ, зареєстрованого за №122 в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю.

Обґрунтовуючи позов зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 , актовий запис про смерть №893 від 24.07.2014 року.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, розташованої на території Монашівської сільської ради, масив № НОМЕР_2 , ділянка № НОМЕР_3 , масив № НОМЕР_4 , ділянка № НОМЕР_5 , загальною площею 6,273 га,в межах згідно із планом, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказана земельна ділянка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю №ІІ-ОД №021175, виданого 01.03.2002 року на підставі рішення сесії ХХІІІ скликання Монашівської сільської ради народних депутатів Білгород-Дністровського районну Одеської області від 11.10.2001 року №269-ХХІІІ, зареєстрованого за №122 в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_2 позивач фактично прийняв спадщину, оскільки проживав разом із спадкодавцем не менше як 5 років до часу відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , вів із спадкодавцем спільне господарство, що підтверджується відповідною довідкою Маразліївської сільської ради, таким чином, позивач є спадкоємцем четвертої черги майна померлої ОСОБА_2 та у відповідності до частини 3 статті 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину.

Задля оформлення своїх спадкових прав позивач звернувся до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно та у зв`язку із пропуском строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України та рекомендовано звернутися до суду.

Факт сумісного проживання позивача ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , також підтверджується письмовими показаннями свідків ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Протягом строку, встановлено ост. 1270 ЦК України, позивач не відмовився від спадщини.

Інших спадкоємців, які вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини або мають право на обов`язкову частку у спадщині не має.

На теперішній час позивач ОСОБА_1 має намір оформити усі необхідні документи на спадкове майно, з цією метою позивач звернуся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 .

Однак нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадину за заповітом, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, а також у зв`язку із тим, що пройшов строк, передбачений законом для звернення із заявою про прийняття спадщини.

На підставі наведеного просить задовольнити позов.

Процесуальні дії.

Ухвалою суду від 19.09.2022 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Витребувано:

- від Другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Грецька, буд. 24) копію спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 ,

- з Білгород-Дністровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) копію актового запису про смерть ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

27.09.2022 року до канцелярії суду надійшла відповідь від завідувача другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області Мельниченко М.М., що до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 спадкова справа не заводилась.

29.09.2022 року з Білгород-Дністровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до канцелярії суду надійшла копія актового запису про смерть ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 03.10.2022 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду по суті.

У судове засідання 12.10.2022 року сторони не з`явились.

Позивач ОСОБА_1 надав заяву у якій просив справу розглядати у його відсутність, вказав, що позов підтримує.

10.10.2022 року до суду надійшла заява від Маразліївського сільського голови Топора В., відповідно до якої зазначається, що відповідач Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області позовні вимоги ОСОБА_1 визнає у повному обсязі, справу просить розглядати без участі представника відповідача.

У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню с заступних підстав.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 , що підтверджується відповідним актовим записом про смерть №893 від 24.07.2014 року. (копія наявна в матеріалах справи)

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, розташованої на території Монашівської сільської ради, масив № НОМЕР_2 , ділянка № НОМЕР_3 , масив № НОМЕР_4 , ділянка № НОМЕР_5 , загальною площею 6,273 га,в межах згідно із планом, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказана земельна ділянка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю №ІІ-ОД №021175, виданого 01.03.2002 року на підставі рішення сесії ХХІІІ скликання Монашівської сільської ради народних депутатів Білгород-Дністровського районну Одеської області від 11.10.2001 року №269-ХХІІІ, зареєстрованого за №122 в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю.

Задля оформлення своїх спадкових прав позивач звернувся до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно та у зв`язку із пропуском строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України та рекомендовано звернутися до суду.

Згідно довідки Маразліївської сільської ради, наявної в матеріалах справи, вбачається, що після смерті спадкодавця ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину, оскільки проживав разом із спадкодавцем не менше як 5 років до часу відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , вів із спадкодавцем спільне господарство.

Факт сумісного проживання позивача ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , також підтверджується письмовими показаннями свідків ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Протягом строку, встановлено ост. 1270 ЦК України, позивач не відмовився від спадщини.

Згідно відповіді завідувача другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області Мельниченко М.М., спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 не заводилась.

Таким чином, суд приходить до висновку, що інших спадкоємців, які вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини або мають право на обов`язкову частку у спадщині не має.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст.1220, 1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Згідно ст. 1264 Цивільного кодексу України, четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини, і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також: інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Таким чином, встановлення факту проживання однією сім`єю позивача ОСОБА_1 з ОСОБА_2 більше п`яти років є необхідним для реалізації спадкових прав позивача у якості спадкоємця четвертої черги спадкування за законом.

Судом встановлено, що після смерті спадкодавця ОСОБА_2 позивач ОСОБА_5 фактично прийняв спадщину, оскільки проживав разом із спадкодавцем не менше як 5 років до часу відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , вів із спадкодавцем спільне господарство, що підтверджується відповідною довідкою Маразліївської сільської ради, таким чином, позивач є спадкоємцем четвертої черги майна померлої ОСОБА_2 та у відповідності до частини 3 статті 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину.

Факт сумісного проживання позивача ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , також підтверджується письмовими показаннями свідків ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» № 7, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Згідно ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином позивач ОСОБА_1 у відповідності до ч. 3 ст. 1270 ЦК України є таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Окрім, ОСОБА_1 інших спадкоємців, які б звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , немає та, відповідно, він є таким, що прийняв спадщину, що підтверджується інформаційним листом завідувача Другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори від 22.09.2022 року вих.№ 594/01-16.

Під час розгляду справи відповідач Маразліївська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області позовні вимоги ОСОБА_1 визнала у повному обсязі.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У зв`язку з чим суд приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України та ч. 2 ст. 1 Земельного Кодексу України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

За змістом ст. 1296 ЦК України, оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину.

Згідно пункту 10 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», та відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що позивачем обрано належний спосіб захисту свого права, а також з огляду на те, що в ході розгляду справи відповідач Маразліївська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області позовні вимоги ОСОБА_1 визнала, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 49, 200, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Встановити факт сумісного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю не менше як 5 років до часу відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на земельну ділянку, розташовану на території Монашівської сільської ради, масив № НОМЕР_2 , ділянка № НОМЕР_3 , масив № НОМЕР_4 , ділянка № НОМЕР_5 , загальною площею 6,273 га,в межах згідно із планом, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю №ІІ-ОД №021175, виданого 01.03.2002 року на підставі рішення сесії ХХІІІ скликання Монашівської сільської ради народних депутатів Білгород-Дністровського районну Одеської області від 11.10.2001 року №269-ХХІІІ, зареєстрованого за №122 в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О. Боярський