КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 жовтня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І. (суддя-доповідач), Сушко Л.П., Олійника В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на заочне рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 03 листопада 2021 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення; постачання гарячої води,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2021 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (надалі КП «Київтеплоенерго») звернулось з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що підприємство є обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності.

Відповідачка є особою, яка зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячої води, яку постачає позивач. Разом з тим, відповідачка в повному обсязі не оплачує надані позивачем послуги, внаслідок чого у останньої утворилась зазначена вище сума заборгованості, у зазначеному вище розмірі. Відповідачка в добровільному порядку заборгованість не погашає, через що позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь суму заборгованості за надані послуги з центрального опалення спожитті до 01 травня 2018 року у розмірі 14655,77 грн. та після 01 травня 2018 року - 17 149,58 грн.; постачання гарячої води спожиті до 01 травня 2018 року - 25496,44 грн. та після 01 травня 2018 року - 29190,83 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 03 листопада 2021 року позов задоволено частково, стягнено із ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги за постачання гарячої води у розмірі 29 190 грн. 83 коп. та судовий збір.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішенням представник КП «Київтеплоенерго» звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задволенні позовних, щодо стягнення заборгованості надані послуги з центрального опалення спожитті після 01 травня 2018 року, не вказавши мотиви такої відмови.

З приводу вимог про стягнення заборгованості за надані послуги до 01 травня 2018 року зазначає, що сума заборгованості з приводу вказаних послуг визначена в договорах цесії та послуги були надані ПАТ «Київенерго», а не позивачем, вважає, що суд був не позбавлений можливості самостійно витребувати необхідні документи в разі наявності сумніві у добросовісності здійснення учасником процесу своїх обов`язків, щодо надання доказів.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження заборгованості відповідача в іншій частині.

Колегія суддів повністю погодитись із таким висновком не може з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячої води, яку постачає позивач, як обов`язковий виконавець послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності, згідно Закону України № 1198-VІІ від 10 квітня 2014р. «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» з 01 липня 2014р.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний, зокрема забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Згідно п. 5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі по тексту - Правила) у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загально будинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Відповідно до п. 18, 21, 30 Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалювальної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством.

Споживач зобов`язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Місцевий суд вірно зазначив, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження наявності заборгованості ОСОБА_1 за споживання послуг з центрального опаленнята постачання гарячої води за період до 01 травня 2018 року.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з приводу можливості судом самостійно здійснювати витребування необхідних доказів, оскільки вказане ґрунтується на помилковому трактуванні норм чинного законодавства.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК) і збирання доказів у цивільних справах за загальним правилом не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 12 ЦПК).

Посилання позивача на можливість здійснення судом самостійного збирання доказів в разі їх відсутності являється порушенням принципу змагальності, відхід від змагальної моделі у бік слідчої моделі цивільного судочинства.

При цьому, частиною 7 ст. 81 ЦПК дійсно передбачено право суду витребувати за власною ініціативою докази, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, однак вказана норма стосується недобросовісності дії сторони, зокрема до них можна віднести дії які свідчать про фальсифікацію доказів або ж створення спору «штучного характеру», що моде бути виявлено судом. У справі ж яка перебуває на розгляді, позивачем самостійно, без наявних на те причин, не було надано належних доказів на підтвердження позовних вимог.

Доводи апелянта з приводу неможливості прийняття справи до розгляду та необхідності залишення позовної заяви без руху, в разі відсутності доказів, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки оцінка наданим доказам надається під час розгляду спору по суті.

Позивач не був позбавлений можливості самостійно надати відповідні докази на підтвердження заборгованості відповідача.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, щодо відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за надання відповідачем послуг з центрального опаленнята постачання гарячої води за період до 01 травня 2018 року, оскільки вказана заборгованість не підтверджена належними доказами, зокрема відсутній її розрахунок та відомості, які б підтверджували споживання позивачем вказаних послуг.

Апеляційний суд зазначає, що не приймаються до уваги надані позивачем докази під час подачі апеляційної скарги, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідач не надав докази неможливості подання до суду першої інстанції документів долучених до апеляційної скарги.

При цьому, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення спожитті з 01 травня 2018 року.

Матеріали справи містять докази на підтвердження надання відповідачем послуг з центрального опалення спожитті з 01 травня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстрована та проживає відповідачка.

Розмір заборгованості за послуги з центрального опалення спожитті з 01 травня 2018 року, визначений в розрахунку, узгоджується із відомостями про споживання, долученими позивачем при подачі позову.

Таким чином, рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за послуги з центрального опалення спожитті ОСОБА_1 з 01 травня 2018 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог, а саме стягнення із відповідача заборгованості в розмірі 17 149,58 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за постачання гарячої води за період після 01 травня 2018 року в розмірі 29 190 грн. не оскаржувалось.

Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що розмір задоволених позовних вимог змінено, підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору, з ухваленням нового про стягнення судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2270 грн. під час подачі позову та 3405 грн. під час подачі апеляційної скарги.

Позовні вимоги, відповідно до рішень судів першої та апеляційної інстанції, задоволені частково, а саме в сумі 46 340,41 грн. (17 149,58+29190,83), відповідно до яких судовий збір, який повинен бути покладений на відповідача становить 3040,65 грн. (5675*53,58%).

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 03 листопада 2021 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з центрального опалення спожитті з 01 травня 2018 року та стягнення судового збору, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за надані послуги з центрального опалення спожитті з 01 травня 2018 року у розмірі 17 149 грн. 58 коп. та судовий збір у розмірі 3040, грн. 65 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «07» жовтня 2022 року.

О.І. Сліпченко

В.І. Олійник

Л.П. Сушко