Справа № 264/5347/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська, в складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Биченковій Г.С.

за участю представника заявника - Українського С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Кальміуський відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), про скасування тимчасового обмеження у праві виїзді за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена заява, подана представником ОСОБА_1 , в якій останній посилався на те, що ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 11.03.2020 року по справі №264/5347/15-ц, провадження №6/264/56/2020, було задоволено подання державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до повного виконання своїх зобов`язань, покладених на нього відповідно до виконавчого листа, виданого 19.12.2018 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя у справі №264/5347/15-ц, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в сумі 39400 грн. 53 коп. та моральної шкоди в сумі 5000 грн.

Також заявник зазначив, що постановою державного виконавця від 22.01.2021 року у виконавчому провадженні №58225342 виконавчий лист від 19.12.2018 року було повернуто стягувачу на підстав п.4 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» та на теперішній час виконавчий лист на виконанні у Кальміуському ВДВС не перебуває. Відповідно до інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавче провадження №58225342 є завершеним. Крім того, відповідно до листа Ужгородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ)№196/24.11-19 від 31.03.2022 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилаючись на те, що за вказаних вище обставин відсутні підстави для подальшого застосування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, яке обмежує його свободу пересування, заявник просив скасувати тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України, застосоване на підставі ухвали Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 11.03.2020 року у цивільній справі №264/5347/15-ц.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30.09.2022 року заяву було залишено без руху.

Ухвалою від 13.10.2022 року, після усунення недоліків, заяву було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав подану заяву та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити останню.

Заінтересована особа явку свого представника не забезпечила, про причини неявки не повідомила.

За вказаних обставин, враховуючи положення, ст.ст.223,441 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути заяву за фактичної явки учасників, за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши викладені в заяві доводи, заслухавши пояснення представника заявника та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 11.03.2020 року по справі №264/5347/15-ц, провадження №6/264/56/2020, було задоволено подання державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), заявлене в рамках виконавчого провадження №58225342, про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до повного виконання своїх зобов`язань, покладених на нього відповідно до виконавчого листа, виданого 19.12.2018 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя у справі №264/5347/15-ц, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в сумі 39400 грн. 53 коп. та моральної шкоди в сумі 5000 грн.

Також з матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 22.01.2021 року у виконавчому провадженні №58225342 виконавчий лист від 19.12.2018 року було повернуто стягувачу на підстав п.4 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» та на теперішній час виконавчий лист повторно для виконання до вказаного відділу не пред`являвся та на виконанні не перебуває.

Вказане підтверджується долученими до заяви копією постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 22.01.2021 року, листами Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 05 та 28.07.2022 року, інформацією з Автоматизованої системи виконавчих проваджень.

Крім того, відповідно до листа Ужгородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ)№196/24.11-19 від 31.03.2022 року вбачається, що стягувач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Поряд з цим, Законом №2475-VIII від 03.07.2018 року було внесено зміни до ст.441 ЦПК України, яку доповнено частиною п`ятою, що встановлює право суду скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч.ч.2,3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі висновки Європейський суд з прав людини зробив у справі «Ігнатов проти Болгарії» («Ignatov v. Bulgaria», 02.07.2009), де неможливість судового оскарження тривалого обмеження указаного вище права людини, що полягало у забороні видачі закордонного паспорту, була визнана порушенням ст.2 Протоколу до Конвенції та ст.13 Конвенції.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013 року) Європейський суд з прав людини застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон в зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі Європейський суд з прав людини визнав порушення ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише в зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Перевіряючи обґрунтованість клопотання, суд з урахуванням вищенаведеного враховує, що тимчасове обмежено боржника у праві виїзду за межі України є одним і заходів примусового виконання судового рішення та може бути застосоване судом в разі ухилення останнього від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Як встановлено судом, постановою державного виконавця від 22.01.2021 року у виконавчому провадженні №58225342, в рамках якого до боржника ОСОБА_1 було застосовано заходи примусового виконання у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, виконавчий лист від 19.12.2018 року було повернуто стягувачу.

Останній повторно для примусового виконання стягувачем не пред`являвся та на виконанні не перебуває. Крім того, стягувач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

З урахуванням наведеного, а також враховуючи, що такий захід примусового виконання, як тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України в силу приписів ч.3 ст.441 ЦПК України, застосовується у виконавчому провадженні, яке виконується, суд приходить до висновку, що за вказаних обставин подальше застосування обмежень згідно ухвали Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 11.03.2020 року стосовно ОСОБА_1 , що діють на протязі більше двох років, на теперішній час не є виправданим та пропорційним меті та підставам їх застосування, що враховувались при постановленні ухвали від 11.03.2020 року.

В зв`язку з цим, суд приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, застосованого на підставі вказаної вище ухвали суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,3,5,10-13,223,258-261,441 ЦПК суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Кальміуський відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), про скасування тимчасового обмеження у праві виїзді за межі України задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), застосоване на підставі ухвали Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 11 березня 2020 року у цивільній справі №264/5347/15-ц, провадження №6/264/56/2020 за поданням державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) у виконавчому провадженні №58225342.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскарження учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 26 жовтня 2022 року.

Суддя С.Ю.Казак