Справа № 495/2100/22
№ провадження 2/495/1515/2022
З А О Ч Н Е р і ш е н н я
25 жовтня 2022 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд у складі:
головуючого одноособово судді Прийомової О.Ю.
за участю секретаря Мельник Ю.В.
справа №495/2100/22,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Білгород-Дністровському Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності,-
19 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності, просила суд: усунути перешкоди у здійсненні її права власності на будинок з боку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом визнання її особою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 .
Стислий виклад позиції позивача
Так, вимоги позивача мотивовані тим, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .
Ця обставина підтверджується договором міни від 14 березня 1996 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1-607.
Будинок зареєстрований в Білгород Дністровському БТІ за № 7 на неї, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Її співмешканець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Інший співвласник будинку є її сином.
ОСОБА_2 його колишня дружина. Вони розірвали шлюб у 2016 році.
У ОСОБА_2 склалась інша сім» я, вона проживає з іншим чоловіком та має від нього дитину.
Відповідач була зареєстрована у її будинку з середини 2003 року, однак не проживає в ньому з 2010 року.
Факт не проживання ОСОБА_2 за адресою: будинок АДРЕСА_1 підтверджується актом від 19 жовтня 2021 року.
Вона зареєструвала її у своєму будинку за проханням сина після реєстрації шлюбу між ними.
З урахуванням того, що вона позбавлена можливості безперешкодно користуватися своїм будинком, та виходячи з того, що відповідач не є членами їх сім`ї, не проживає у належному позивачу будинку, тобто фактично втратила своє право користування ним, позивач і звернулась до суду з даним позовом.
Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду.
22 квітня 2022 року Ухвалою Білгород Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням її підготовчого розгляду.
20 липня 2022 року Ухвалою Білгород Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та призначений її розгляд по сутті справи.
Позивач в судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причина неявки суду невідома.
Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданої заяви позивача, за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ухвали Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 жовтня 2022 року, суд перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 - 281 ЦПК України.
Фактичні обставини, встановлені судом
Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що дійсно на підставі договору міни житлового будинку позивач, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками по 1/3 частині житлового будинку АДРЕСА_1 .
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 13)
Інший співвласник будинку є сином позивача.
Як зазначає позивач у своїх позовних вимогах, ОСОБА_2 , відповідач по справі, є колишня дружина сина позивача, співвласника будинку ОСОБА_3 .
Шлюб між ними розірваний у 2016 році.
У ОСОБА_2 склалась інша сім» я, вона проживає з іншим чоловіком та має від нього дитину.
Відповідач була зареєстрована у її будинку з середини 2003 року, однак не проживає в ньому з 2010 року.
Згідно наявної в матеріалах справи Виписки з домової книги на житловий будинок АДРЕСА_1 , вбачається, що у ньому зареєстрована, окрім інших - відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач вказує, що відповідач вже не є членом її сім`ї, у належному їй будинку не проживає з 2010 року.
В якості надання доказу не проживання відповідача у житловому будинку, позивач надала до суду акт не проживання особи від 19 жовтня 2021 року, складений комісією у складі депутата Шабівської сільської ради, сусідів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
Відповідно до зазначеного акту в житловому будинку АДРЕСА_1 фактично не мешкає з 2010 року, колишня невістка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будь яких речей ОСОБА_2 за вказаною адресою не має. ( а.с. 14).
Позивач просить застосувати норми права щодо захисту права власності, та вважає, що існують усі правові підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, належного позивачу.
Нормативне обґрунтування
Частиною першої статті 316 ЦК України встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). При цьому згідно статті 346 ЦК України право власності припиняється, зокрема, в разі відчуження власником свого майна.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
За змістом ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Ст. 72 цього Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.
Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні.
Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.
У системному аналізі статей 383, 391 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України, слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України, а також ст. 71,72 ЖК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартири тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405,406 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.
24 грудня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 369/6361/15-ц, провадження № 61-7233св19 досліджував питання щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.
Відповідно до вказаної постанови ВС зазначив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.
При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності.
Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів.
Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 ЖК України строки.
У ч.2 ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.
Положеннями ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації.
Висновки суду та мотиви прийнятого рішення
Надаючи оцінку наявним в матеріалах справи доказом, судом встановлено відсутність відповідача за місцем реєстрації з 2010 року, що підтверджено актом не проживання від 19 жовтня 2021 року.
Таким чином, не зняття з реєстрації відповідача порушує право власності позивача.
Враховуючи вищевикладене, а саме набуте у встановленому законом порядку право власності позивача на житловий будинок АДРЕСА_1 , ту обставину, що відповідач дійсно не проживає в ньому понад встановлені чинним законодавством строки, з 2010 року, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності.
На підставі викладеного та керуючись ст. 71,72,150 ЖК України, ст. ст. 319, 391, 405,406 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265,354 ЦПК України, суд
УХВАЛ И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 , у зв`язку із відсутністю в ньому понад встановлені строки без поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

Повний текст рішення складений 25 жовтня 2022 рік

С У Д Д Я :