Справа № 136/595/21
Провадження № 22-ц/801/1518/2022
№ 22-ц/801/1763/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 рокуСправа № 136/595/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Медвецького С. К., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судових засідань Михайленко А. В., особи, яка подала апе-ляційну скаргу, позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Стеця М. Л., представниці відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвокат-ки Мишковської Т. М., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці, у залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не за-

являє самостійних вимог щодо предмета спору, Липовецької дер-

жавної нотаріальної контори про усунення від права спадкування,

визнання права власності у порядку спадкування за заповітом,

за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 на рі-шення Липовецького районного суду Вінницької області від 16 червня 2022 року, повний текст якого складений 24 червня 2022 року, на додаткове рішення від 08 липня 2022 року, ухвалені у приміщенні суду у м. Липовець Вінницької області за головування судді Кривенка Д. Т.,

В С Т А Н О В И В:

09 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся у Липовецький районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Липовецької державної нотаріальної контори про усунення від права спад-кування, визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, посила-ючись на наступні обставини. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача Ніко- ОСОБА_4 , який був власником садиби АДРЕСА_1 . До складу спадкового майна увійшли житловий будинок АДРЕСА_1 , три земельні ділянки, дві з яких розташовані за адресою АДРЕСА_2 , з кадастровим номером :01:002:1481 площею 0,0488 га, та з кадастровим номером :01:002:1482 площею 0,15 га, а третя площею 0,0823 га з кадастро-вим номером :01:002:1483 по АДРЕСА_2 . Сторони у справі є дітьми спадкодавця. 30 січня 2008 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким усе своє майно заповів позивачеві. Після смерті батька позивач звернувся у нотаріальну контору із за-явою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим заведена спадкова справа. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати сторін у справі, а дружина за життя Ніко- ОСОБА_6 - ОСОБА_7 29 січня 2021 року позивач звернувся до нота-ріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, однак поста-новою Липовецької державної нотаріальної контори від 03 лютого 2021 року № 02-31/37 у видачі свідоцтва на спадщину відмовлено у зв`язку з наявністю ін-ших спадкоємців за законом та заповітом. ОСОБА_3 має право на частку спадщини як спадкоємець першої черги, однак, через наявність заповіту на ім`я позивача він не має права на спадкування після смерті батька.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 із заявою про прий-няття спадщини звернулася його дружина ОСОБА_7 . Проте вона не оформила свої спадкові права. У подальшому 19 липня 2014 року вона склала заповіт на усе своє спадкове майно на ім`я доньки ОСОБА_2 . Як дру-жина померлого чоловіка ОСОБА_7 мала право на обов`язкову частку у спадщині, яка не входить до спадкування за спадковою трансмісією. Обсяг спадкового майна після смерті ОСОБА_7 відсутній.

У ОСОБА_1 є обгрунтовані сумніви щодо підписання матір`ю заповіту на ім`я сестри ОСОБА_2 , оскільки на час його складання ОСОБА_8 перебувала у досить безпорадному стані, що супроводжувався психічними розладами, прогалинами у пам`яті тощо. ОСОБА_2 не на-відувалася до матері, не доглядала її. Догляд здійснював лише позивач, який проживав зі спадкодавицею, тому ОСОБА_2 може бути усунена від пра-ва на спадкування за законом, оскільки вона ухилялася від надання допомоги спадкодавиці, яка була у безпорадному стані.

ОСОБА_1 стверджує, що він єдиний спадкоємець, який має право на спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_5 , він просив суд усунути від права на спадкування за заповітом ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_7 ; усунути від права на спадкування за законом ОСОБА_3 після смерті матері ОСОБА_7 ; визнати за ним право власності на усе спадкове майно за заповітом, що належало батьку ОСОБА_5 , а саме на житловий будинок загальною площею 65,4 кв.м. з господарсь-кими прибудовами по АДРЕСА_1 ; на земельні ділянки з кадастровим номером :01:002:1481 площею 0,0488 га, з кадастровим номером :01:002:1482 площею 0,15 га по АДРЕСА_2 ; на земельну ділянку по АДРЕСА_2 з кадастровим номером :01:002:1483 площею 0,0823 га.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 16 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Ніко- ОСОБА_9 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Липовецької державної нотаріальної контори про усунення від права спадкування, визнання права власності у порядку спадкування за запо-вітом відмовлено. Додатковим рішенням Липовецького районного суду Він-ницької області від 08 липня 2022 року заява адвокатки Мишковської Т. М., яка діє в інтересах відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , задоволена, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на профе-сійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 гривень.

Не погоджуючись з рішеннями суду першої інстанції від 16 червня та від 08 липня 2022 року, ОСОБА_1 оскаржує їх в апеляційному порядку, просить оскаржувані рішення скасувати, ухвалити нові рішення про задоволен-ня його позову по суті заявлених вимог у повному обсязі, відмовити у задово-ленні заяви представниці відповідачів про стягнення витрат на правничу допо-могу. Скаржник вважає рішення суду ухваленими за неповного з`ясування об-ставин, що мають значення для справи; невідповідності викладених у рішеннях суду висновків дійсним обставинам справи; з порушенням норм процесуаль-ного та матеріального права.

Щодо недоведеності позовних вимог у частині перебування ОСОБА_7 у безпорадному стані, її потреби у догляді та допомозі, ухилення відпові-дачів від надання матері необхідної допомоги скаржник зазначає, що такі вис-новки суду першої інстанції не відповідають спірним правовідносинам, спро-стовуються матеріалами справи. На момент смерті ОСОБА_7 виповни-лося 86 років, тобто сам її похилий вік не потребує доведення безпорадного ста-ну записами у медичних документах. Крім цього, такий її стан підтверджений поясненнями позивача, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . Догляд за матір`ю повністю забезпечував позивач. Він, вказані свідки підтвердили факт умисного ухилення відповідачів від надання допомоги спадкодавиці. Безпідставне відхи-лення судом показань свідків призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає дійсним обставинам справи, а незадоволення клопотання про опитування свід-ків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є порушенням норм процесуального пра-ва, що призвело до неповного з`ясування обставин справи, постановлення не-правосудного рішення.

Оскаржуючи додаткове рішення суду від 08 липня 2022 року про стягнен-ня витрат з оплати відповідачами професійної правничої допомоги у розмірі 15000,00 гривень, ОСОБА_1 зазначає, що заява представниці відповіда-чів про ухвалення додаткового рішення, інші матеріали справи не містять під-твердження надсилання ( надання ) копій документів стосовно витрат на прав-ничу допомогу йому як особі, з якої ці кошти заявлені до стягнення. Відтак, суд першої інстанції узагалі не міг приймати до уваги надані адвокаткою ОСОБА_14 докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, а по-зивач був позбавлений можливості надати свої заперечення на заяву про поста-новлення додаткового рішення, клопотати про зменшення витрат на правничу допомогу. Крім цього, договір про надання правничої допомоги від 19 травня 2021 року, додатки до нього не містять визначення вартості одиниці послуги, що унеможливлює обчислення гонорару адвоката, надання з цього приводу грунтовних заперечень іншим учасником справи. Критикуючи оформлення до-кументів з питання визначення вартості роботи адвокатки відповідачів, зазнача-ючи про її участь у розгляді справи лише двічі у режимі відеоконференції, сто-рона позивача вважає, що витрати відповідачів на правничу допомогу не під-тверджені належними, допустимими доказами, їх розмір не відповідає склад-ності справи, витраченому адвокатом на проведену роботу часу.

Ухвалою апеляційного суду від 08 вересня 2022 року клопотання ОСОБА_15 задоволене, йому поновлений процесуальний строк на апеляційне оскарження додаткового рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 08 липня 2022 року.

Визначеним цивільним процесуальним законом, забезпеченим ухвалами апеляційного суду від 15 серпня та 08 вересня 2022 року правом подання відзи-вів на апеляційні скарги відповідачі, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Липовецька державна нотаріальна контора не ско-ристалися, вказані відзиви до суду апеляційної інстанції не надходили. У судові засідання апеляційного суду відповідачі та представник третьої особи не з`яви-лися, будь-які заяви від них суду не надходили. Відповідачів представляє адво-катка Мишковська Т. М. Беручи до уваги, що усі учасники справи завчасно по-відомлені про місце, день та час розгляду справи, докази про що містяться у ма-теріалах справи, відповідно до норм статті 372 ЦПК України, з огляду на думку позивача, його представника, які не заперечують розгляду справи у відсутності нез`явившихся осіб, колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглянути справу у даному судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на апеля-ційні скарги відповідно особи, яка їх подала, позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Стеця М. Л., які підтримали вимоги скарг, просять їх задоволити, заперечення на скарги представниці відповідачів адвокатки Миш-ковської Т. М., яка просить у задоволенні скарг відмовити, дослідивши матері-али справи, проаналізувавши у сукупності наявні в ній докази, ретельно переві-ривши законність, обґрунтованість оскаржуваних судових рішень у межах до-водів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що апе-ляційні скарги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Згідно з нормами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрун-туватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Оскаржувані рішення суду першої інстанції відповідають зазначеним вимогам.

У справі встановлені наступні фактичні обставини, які не оспорюються учасниками справи. Сторони у справі є дітьми подружжя ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно зі свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 11 січня 1983 року, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником садиби АДРЕСА_1 , двох земельних ділянок з кадастровими номерами :01:002:1481 пло-щею 0,0488 га, : 01:002:1482 площею 0,15 га за цією ж адресою, зе-мельної ділянки з кадастровим номером :01:002:1483 площею 0,0823 га по АДРЕСА_2 був ОСОБА_5 , який за жит-тя 30 січня 2008 року склав заповіт на усе належне йому майно синові, позивачу ОСОБА_1 . Позивач звернувся до нотаріуса за оформленням у порядку спадкування за заповітом спадкового майна. Однак нотаріус відмовив у вчи-ненні відповідної нотаріальної дії, зіславшись на те, що крім позивача є й інші спадкоємці, які звернулися із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , це його дружина, мати сторін у справі та відповідачі, сестра і брат позивача. З матеріалів спадкової справи ОСОБА_5 убачається, що відповідачі подали заяви на загальних підставах, а мати на праві спільної су-місної власності подружжя мала намір оформити право власності на 1/2 частки житлового будинку, який за свідоцтвом про право особистої власності належав її чоловіку. Спадщину після батька та чоловіка юридично ніхто не оформив. 19 липня 2014 року мати сторін у справі склала заповіт на усе своє майно дочці ОСОБА_2 . Позивач та ОСОБА_2 після смерті матері звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, відповідач ОСОБА_3 з такою заявою не звертався.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстан-ції, керуючись нормами статей 12, 13, 76 - 80, 89 ЦПК України, статей 368, 1217, 1222, 1223, 1224, 1226, 1268 - 1270 ЦК України, ураховуючи роз`яснення, викладені у пункті шостому постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за-значив, що спадкове майно, яке, наразі, є предметом спору, набуте подружжям ОСОБА_16 ( спадкодавцями, батьками сторін у справі ) за час шлюбу, було та на сьогодні визначається як спільна сумісна власність заповідачів. Інше не вста-новлено договором або законом. За матеріалами спадкової справи батька пози-вача суд установив, що до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини звер-нулися на той час жива мати сторін у справі та відповідачі. При цьому відсутні документи та докази, на підставі яких можна вважати що такі заяви подані нотаріусу невчасно чи були відкликані.

Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Доказів наявності права на обов`язкову частку у спірній спадщині чи наявність такого права у відповідача ОСОБА_3 судом не виявлено. Стосовно спадкування подружжям ОСОБА_7 , відповідачкою ОСОБА_17 , то суд зауважив, що незалежно від часу прийняття спадщини вона на-лежить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На спадкування після смерті матері у встановленому законом порядку претендують позивач та відповідачка ОСОБА_2 . Суд першої інстанції окремо вказав, що заповіт матері сторін у справі не визнаний недійсним, заповідачка не була визнана недієздатною у момент складання заповіту, доказів про потребування ОСОБА_7 допо-моги відповідачів немає, як і доказів умисного ухиляння їх від надання такої допомоги, утримання спадкодавиці. Підкресливши підстави для задоволення вимог про усунення від права на спадкування, якими є ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спад-кодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця у допомозі саме цієї особи, суд першої інстанції зазначив, що позивач доглядав за матір`ю належним чи-ном, вона була забезпечена усім необхідним, що матері була необхідна допомо-га саме від відповідачів матеріалами справи не доводиться.

Дійсно, з огляду на вік ОСОБА_7 , яка померла у 89 років, не по-винен оспорюватися факт її перебування у безпорадному стані, однак цієї об-ставини недостатньо для усунення спадкоємця від права на спадкування, адже лише за встановлення сукупності визначених законом та зазначених вище об-ставин може бути усунуто спадкоємця від права спадкування.

Суд дійшов переконання, що вимоги ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за заповітом сестри ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_7 , усунення від права на спадкування за законом брата ОСОБА_18 після смерті батька, визнання за позивачем права власності на усе спадкове майно за заповітом батька ОСОБА_5 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

З висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішен-ні від 16 червня 2022 року, належить погодитися як такими, що узгоджуються з нормами цивільного законодавства, які регулюють виниклі та наявні між сторо-нами у справі правовідносини. Інший висновок не можна було б визнати право-мірним, законним, об`єктивним.

Судом апеляційної інстанції задоволене клопотання скаржника ОСОБА_15 , викладене ним в апеляційній скарзі, про допит у якості свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , з огляду на те, що відповідне клопотання було залишене без задоволення судом першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_12 пояснила, що як медична сестра вона робила певні медичні процедури матері позивача. Він забезпечив матері, яка останні десять років життя була прикута до ліжка, догля-дальницю, яка щоденно допомагала у догляді за старенькою. Матір потребу-вала сторонньої допомоги. Її донька проживає далеко, вона не мала можливості допомагати матері. Дочку, як і сина ОСОБА_19 свідок бачила по одному разу.

Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що товаришувала з мамою пози-вача, часто приходила до неї. ОСОБА_7 доглядав позивач, найняв для неї доглядальницю. Дочка ОСОБА_2 проживає у Луганській області, приїздила до матері у періоди відпусток приблизно на дві неділі, тоді доглядала маму, яка давала доньці кошти на оплату приїздів. ОСОБА_7 була гарно доглянутою, позивач робив для неї усе можливе. ОСОБА_19 матір не навідував.

Заслухавши пояснення опитаних свідків, колегія суддів апеляційного убачає доцільним зазначити, що, дійсно, основний, майже весь тягар догляду за матір`ю ніс саме позивач, витрачаючи на це чималі кошти, час, зусилля. Він добросовісно, у повному обсязі виконав свій обов`язок сина. Заперечень з цього приводу не було і немає у решти учасників справи. Разом з тим, законних, достатніх підстав для усунення відповідачів від права спадкування, визнання за ОСОБА_1 права власності на усе спадкове майно за заповітом батька ОСОБА_5 немає. Належить зазначити, що позовна вимога стосовно усунення від права спадкування ОСОБА_3 після смерті матері позбавлена цільового змісту, оскільки зазначений відповідач не подавав у нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 , яка заповіла усе своє майно доньці.

Оскаржуючи додаткове рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 08 липня 2022 року, ОСОБА_1 вважає його ухваленим з порушенням норм матеріального, процесуального права, за невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи. Скаржник зазначив, що у судовому засіданні 16 червня 2022 року, коли було ухвалене рішення, представниця від-повідачів заявила клопотання про стягнення судових витрат. У подальшому нею були подані договір про надання правничої допомоги від 19 травня 2021 року, укладений з ОСОБА_3 , додаток до договору, де оговорена плата за таку допомогу у формі гонорару, його сума, порядок сплати, опис виконаних робіт. Сума загалом склала 15000,00 гривень, сплачених ОСОБА_3 у повному обсязі двома платежами по 7500,00 гривень. Однак, скаржник поси-лається на позбавлення його можливості надати свої заперечення щодо ухва-лення судом додаткового рішення, клопотати про зменшення витрат на правни-чу допомогу. Врешті позивач просить суд апеляційної інстанції скасувати до-даткове рішення, ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомог у повному обсязі.

Апеляційний суд на спростування аргументів позивача убачає доцільним звернути увагу на таке.

Главою 8 розділу І Загальних положень ЦПК України урегульовані пи-тання судових витрат у справі, зокрема, щодо витрат на професійну правничу допомогу ( стаття 137 цього Кодексу ). У цій частині цивільного процесуаль-ного закону не передбачений обов`язок сторони у справі направляти іншому учаснику справи копії надаваних документів за клопотанням про ухвалення у справі додаткового рішення. На твердження скаржника щодо позбавлення його можливості надати заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, клопотати про зменшення витрат на професійну правничу допомогу слід звер-нути увагу, що заява сторони відповідачів, їхньої представниці щодо ухвалення додаткового рішення у справі з відповідними додатками надійшла до суду пер-шої інстанції 20 червня 2022 року. Судова повістка стосовно розгляду цієї заяви на 08 липня 2022 року, 12.35 годину вручена особисто позивачу ОСОБА_1 ще 29 червня 2022 року у приміщенні суду, тобто за вісім днів до судового засідання. Не убачається жодних поважних причин, обставин, які перешко-джали учаснику справи учинити бажані ним процесуальні дії з приводу визна-ченого судового засідання, у тому числі подати заперечення, клопотання на свій розсуд. Натомість скаржник у судове засідання не з`явився, будь-яких заяв з приводу вирішуваного питання суду не подавав.

Посилаючись на частину дев`яту статті 83 ЦПК України, стверджуючи, що суд не повинен був брати до уваги докази, представлені адвокаткою Миш-ковською Т. М., на доведення понесених її довірителем витрат на правничу до-помогу, у зв`язку з ненадсиланням/ненаданням їх іншим учасникам справи, у даному випадку конкретно ОСОБА_1 , скаржник не звернув увагу на зміст усієї норми зазначеного ним закону, на ту реальну обставину, що відпо-відна заява про ухвалення додаткового рішення з доданими доказами була на-правлена представницею суду в електронній формі, через що виключається обов`язок сторони надсилати/надавати копії цих доказів іншим учасникам спра-ви. З урахуванням цієї обставини, того, що ОСОБА_1 був достеменно, завчасно обізнаний про день, час, місце вирішення питання про розподіл витрат з правничої допомоги, але не вчинив жодних дій з доведення суду своєї позиції з цього питання, суд постановив додаткове рішення, виходячи з тих доводів, доказів, вимог, які заявлені стороною у справі. З огляду на вкладене абсолютно безпідставним є посилання скаржника на правовий висновок Верховного Суду, зроблений у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 922/2821/18, оскільки обставини даної справи безспірно є відмінними від тих, що мали місце у вказаній справі, вирішеній судом касаційної інстанції.

Залишається констатувати, що висновок суду першої інстанції стосовно необхідності ухвалення додаткового рішення у цій справі є правильним, об`єк-тивним, таким, що відповідає вимогам норм цивільного процесуального законо-давства України з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Частинами першою - шостою статті 137 ЦПК України встановлено, що пов`язані з правничою допомогою адвоката витрати несуть сторони, крім ви-падків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами роз-гляду цієї справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судо-вих витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гоно-рару адвоката за представництво у суді та іншу пов`язану зі справою правничу допомогу, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо об-сягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті у порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання прав-ничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання прав-ничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт ( наданих послуг ), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання прав-ничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт ( наданих послуг); 2) ча-сом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( надання послуг ); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та ( або ) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд за клопотанням іншої сторони може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторо-ну, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допо-моги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлю-ється судом на підставі поданих сторонами доказів ( договорів, рахунків тощо ). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`я-ти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових деба-тів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відпо-відних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без роз-гляду.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин ( складу та розміру витрат ) суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги ( договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін. ), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку ( квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відря-дження ). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та дове-дені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомо-гу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Неможливо погодитися з доводами апеляційної скарги щодо невідповід-ності доказів з визначення розміру витрат відповідачів на правничу допомогу дійсним обставинам справи, адже з матеріалів справи безумовно слідує, що такі докази подані з урахуванням тривалості процесуального провадження у справі, здійснених та виконаних процесуальних робіт, участі у судових засіданнях, у тому числі й у режимі відеоконференцій, що передбачено процесуальним зако-ном. Жодних порушень судом першої інстанції під час вирішення питання з ухвалення додаткового рішення у справі не убачається.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено ( пункт перший части-ни другої статті 137 ЦПК України ). У цій справі витрати сплачені ОСОБА_20 , про що зазначає в апеляційній скарзі сам позивач.

Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги це домовленість, за якою одна сторона ( адвокат, адвокатське бюро, адвокатсь-ке об`єднання ) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати ін-ші види правничої допомоги другій стороні ( клієнту ) на умовах і в порядку, визначених договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої до-помоги та необхідні для виконання договору фактичні витрати. Відповідно до статті 30 цього Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару ( фіксований розмір, погодинна оплата ), підста-ви для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвока-та, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розум-ним та враховувати витрачений адвокатом час.

З матеріалів цієї справи слідує, що відповідачі користувалися професійною правничою допомогою адвоката, про що свідчить наданий суду договір від 19 травня 2021 року про надання такої допомоги, укладений між адвокаткою Мишковською Т. М. та фізичною особою ОСОБА_3 , додаток № 1 до договору від 19 травня 2021 року, опис виконаних саме у цій справі робіт із зазначенням часу, затраченого адвокатом, та виконаних ним робіт, згідно якого загальна вартість послуг становить 15000,00 гривень. Колегія суддів апеляцій-ного суду зауважує, що судом ураховуються саме витрати, які містять деталь-ний опис та, відповідно, у даному випадку підтверджуються самими матеріа-лами справи, а також квитанціями до прибуткового касового ордера з оплати послуг адвоката від 19 травня, 17 червня 2022 року. Неможливо заперечити, що вказані витрати відповідачів на правничу допомогу пов`язані з розглядом цієї цивільної справи.

Окрім цього колегія суддів апеляційного суду не погоджується з доводами апеляційної скарги у тій частині, що проведена адвокаткою відповідачів робота є лише наближеною до дійсно виконаних нею робіт ( наданих послуг ), оскіль-ки надання послуг, зокрема, затрачений для цього час не є сталою, визначеною за об`ємом і складністю роботою, яка є дещо суб`єктивною з урахуванням ква-ліфікації, знань та досвіду фахівця у галузі права. Урешті види правничої допо-моги є невід`ємною частиною інших видів роботи адвоката як адвокатської ді-яльності у цілому, визначеної Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідно за виконання якої визначений гонорар.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, наве-деної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Бари-шевський проти України», пункті 80 рішення від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неми-нучими, а їх розмір обгрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Євро-пейського суду з прав людини ( рішення від 23 січня 2014 року у справі «East|West Aliance Limited» проти України» ( заява № 19336/04 )), обгрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт ( наданих послуг ) та часом, витраченим на виконання таких робіт ( надання послуг ), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 ( провадження № К/9901/5157/19 ), суд за наявності заперечень іншої сторони зобов`язаний оці-нити рівень адвокатських витрат з урахуванням того, чи були такі витрати по-несені фактично та чи була їх сума обгрунтованою. При вирішенні питання що-до певних видів правничої допомоги адвоката ураховується пов`язаність їх з розглядом справи, обгрунтованість та розумність визначення у контексті об-сягу, знову ж таки, заперечень, наданих протилежною стороною.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що витрати на прав-ничу допомогу відповідачів, зокрема, ОСОБА_3 у цій справі цілком пов`язані з її розглядом, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних ро-біт, є неминучими ( у зв`язку з виконанням умов договору про правничу допо-могу ), розмір яких є обґрунтованим та пропорційним предмету спору. Оспорю-вані в апеляційному порядку витрати відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. На противагу доводів скаржника належить зазначити, що відповідні докази про їх неспівмірність відсутні, при розподілі цих витрат судом першої інстанції об`єктивно урахований результат розгляду справи. Відповідно слід погодитися з висновком суду першої інстанції про необхідність їх стягнення з позивача у правильно визначеному судом розмірі відповідно до результатів вирішення справи. Додаткове рішення суду першої інстанції відповідає критерію обґрунтованості судового рішення, доводи апеля-ційної скарги не спростовують його правильність, через що апеляційний суд не знаходить законних підстав для задоволення скарги.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність, обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 16 червня 2022 року, додаткове рішення цього ж суду від 08 липня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Липовецької державної нота-ріальної контори про усунення від спадкування, визнання права власності у по-рядку спадкування за заповітом залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 31 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді С. К. Медвецький

В. П. Рибчинський