Номер провадження: 22-ц/813/5723/22
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трьох років, на рішення Київського районного суду м. Одеси, постановленого під головуванням судді Луняченко В.О. 10 листопада 2021 року у м. Одеса, -

встановила:

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 зі всіх видів доходів ( заробітку) щомісячно до досягнення сином повноліття та аліменти на її утримання до досягнення сином трирічного віку у розмірі 1/6 зі всіх видів доходів (заробітку), мотивуючи позовні вимоги тим, що вони з відповідачем є батьками малолітнього ОСОБА_3 .

Батько дитини мешкає окремо та не приймає участі у його матеріальному утриманні, хоча має на це змогу. Щодо стягнення аліментів на своє утримання до досягнення сином трирічного віку позивач зазначила, що на даний час вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за малолітньою дитиною. Відповідач офіційно працевлаштований має постійний дохід, розмір якого надає йому матеріально утримувати сина та дружину до досягнення сином повноліття, небажання ОСОБА_3 приймати участь в утриманні дитини та утриманні ОСОБА_2 зумовило звернення останньої до суду з відповідним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2021 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з моменту звернення із позовом до суду 14.07.2021 року і до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 ( однієї четвертої ) частини від усіх видів доходів, щомісячно.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 аліменти на її особисте утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 (однієї шостої ) частини від усіх видів доходу (заробітку ) щомісячно з 14.07.2021 року до 21.01.2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908,00 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання дитини, зменшивши їх розмір до 1/6 частини усіх доходів апелянта. В частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_2 ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на утриманні апелянта знаходиться його донька ОСОБА_4 , а тому, на підставі ч.5 ст. 183 СК України, з нього мають бути стягнуті аліменти на утримання сина у розмірі 1/6 частини від заробітку.

Що стосується вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання, то апелянт вважає, що судом не було враховано, що позивач працює разом зі своєю матір`ю ОСОБА_5 , яка є фізичною особою-підприємцем, та надає платні послуги, пов`язані з освітою.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в них доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п.п. 1-3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи .

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.ст.18, 27 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або, у відповідних випадках, законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аліменти повинні використовуватись виключно для задоволення потреб дитини, її гармонійного фізичного та духовного розгляду й не можуть слугувати для безпідставного збагачення отримувача аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 04 жовтня 2014 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом ДРАЦС у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час розгляду справи батьки малолітньої дитини проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини не підтримують.

Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Даний факт сторонами не спростований.

ОСОБА_2 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. З доходів має соціальні державні виплати на утримання дитини. Щодо наявності інших видів доходів судам першої та апеляційної інстанцій доказів не надано.

Згідно наявної у справі інформації, відповідач офіційно працевлаштований та отримує постійний дохід. ОСОБА_1 проходить військову службу в Управлінні безпеки України в Миколаївській області.

Також судом першої інстанції встановлено, що у ОСОБА_1 від шлюбу з ОСОБА_6 є дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка знаходиться на його утриманні, оскільки матір малолітньої померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За приписами ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ч. 1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

При визначенні розміру аліментів судом першої інстанції врахований той факт, що відповідач ОСОБА_1 має на утриманні неповнолітню дочку ОСОБА_4 , 2009 року народження, однак, вказане не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку утримувати та матеріально забезпечувати малолітню дитину ОСОБА_3 , 2019 року народження.

За таких обставин, з урахуванням положень ст.182,183 СК України, суд, враховуючи як матеріальне становище позивача, яка проживає з сином, так і матеріальне становище відповідача, з урахуванням того, що обов`язок по утриманню дітей у батьків є рівним, дійшов обґрунтованого висновку, що розмір аліментів, який буде стягуватись на утримання малолітнього сина, повинен бути встановлений у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 14.07.2021 року й до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При визначенні розміру аліментів, суд виходив із засад розумності та справедливості, врахував можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо для забезпечення належного матеріального утримання дітей, їх гармонійного розвитку, а також враховуючи, що обов`язок по утриманню дитини у батьків є рівним.

Однак, дійшовши вірних висновків щодо вказаних обставин, судом помилково не зазначено у абзаці другому резолютивної частини рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2021 року про необхідність стягнення на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з моменту звернення із позовом до суду 14.07.2021 року і до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 ( однієї четвертої ) частини від усіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, щомісячно.

Щодо вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на її утримання у розмірі 1/6 від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення сином трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , то судом зазначено наступне.

Згідно ч. 2 ст. 75 Сімейного кодексу України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст.77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед.

Відповідно до ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу)другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік, працює, і враховуючи відсутність в позивача самостійного доходу, чоловік має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті та надавати визначену законодавством допомогу дружині.

Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

У зв`язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивач не має змоги працювати та утримувати себе.

Таким чином, безпідставним є посилання ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано доказів того, що остання знаходиться у відпустці по догляду за дитиною.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що ОСОБА_1 спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, з якою проживає їх спільна дитина, до досягнення нею трьох років.

При цьому, судом роз`яснено сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що на утриманні апелянта знаходиться його донька ОСОБА_4 , а тому, на підставі ч.5 ст. 183 СК України, з нього мають бути стягнуті аліменти на утримання сина у розмірі 1/6 частини від заробітку.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що положення частини 5 ст. 183 СК України застосовуються у випадку звернення батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, тощо.

Оскільки у даному випадку ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, а не із заявою про видачу судового наказу, положення вказаної статті не можуть бути застосовані судом до даних правовідносин.

Правовідносини у даній справі регулюються положеннями ч.1 ст. 183 СК України, згідно якої частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Безпідставними також є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом не було враховано, що позивач працює разом зі своєю матір`ю ОСОБА_5 , яка є фізичною особою-підприємцем, та надає платні послуги, пов`язані з освітою.

Колегія суддів зазначає, що вказані доводи є виключно припущеннями апелянта, не підтвердженими жодними належними доказами, оскільки роздруківка детальної інформації про ФОП ОСОБА_5 не містить будь-яких даних про офіційне працевлаштування та отримання доходу саме позивачем ОСОБА_2 .

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія судів доходить до висновку, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, однак, не зазначив у абзаці другому резолютивної частини рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2021 року про необхідність стягнення аліментів у розмірі 1/4 ( однієї четвертої ) частини від усіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку із чим вказане рішення підлягає зміні із викладенням абзацу другого у наступній редакції: «Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з моменту звернення із позовом до суду 14.07.2021 року до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої ) частини від усіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно».

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч.1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Абзац другий резолютивної частини рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2021 року - змінити, викласти його у наступній редакції:

Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з моменту звернення із позовом до суду 14.07.2021 року до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини від усіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 жовтня 2022 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе