Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19 жовтня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Соколовській А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

29.12.2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Позов обґрунтовується тим, що 29.03.2021 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого відповідач зобов`язується до 01.10.2021 року повернути позивачу 4000 доларів США, що станом на 21.12.2021 року становить 108 960 грн.

Факт одержання коштів відповідачем підтверджується розпискою.

Станом на 21.12.2021 року вказана сума коштів не повернута і відповідач не повідомляє про строки наміру повернення коштів.

Враховуючи викладене, сторона позивача просить стягнути з відповідача 4000 доларів США, що в еквіваленті складає 109 000 грн.

В порядку ч.ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України з метою визначення підсудності були здійснені запити щодо встановлення інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.08.2022 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

У судове засідання позивач не з`явився, подав через канцелярію суду заяву, з якої вбачається, що він просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому процесуальним законом. Відзив у встановлений судом строк не подав.

Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 29.09.2021 року ОСОБА_2 взяв у борг від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 2000 доларів США до 06.10.2021 року та зобов`язався повернути у сумі 4000 доларів США.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Факт отримання відповідачем коштів підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки боржника, копія якої додана до позовної заяви.

Згідно положень ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тобто, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Таким чином, розписка від 29.09.2021 року є документом, що підтверджує боргове зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 .

Як зазначав неодноразово Верховний Суд в своїх постановах, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

У постанові Верховного Суду від 12.11.2020 року (справа № 154/3443/18) зазначено, що розписка позичальника є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Суд, дослідивши зміст розписки від 29.09.2021 року, встановив, що між сторонами виникли правовідносини із договору позики грошових коштів, оскільки вказана розписка містить відомості, що ОСОБА_2 отримав кошти від ОСОБА_1 із зобов`язанням їх повернення, а не отримав ці кошти на іншій підставі.

Однак відомостей про повернення коштів оригінал розписки не містить та за доводами позивача кошти йому не повернуті. Жодних заперечень від відповідача стосовно вказаних обставин щодо отримання коштів від нього не надходило, доказів що свідчили б про виконання ним зобов`язань не подано.

Відповідно до ст. 509 цього Кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Вбачається, що сторонами в договорі позики визначено боргове зобов`язання в іноземній валюті. Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року в справі № 373/2054/16-ц).

Разом з тим, позивачем визначено грошовий еквівалент зобов`язання в гривнях за курсом НБУ станом на 21.12.2021 року (вартість 1 долара США складає 27,28 грн.), однак допущено арифметичну помилку, так як еквівалент 4000 доларів США мав би складати 109 120 грн.

За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У поданій до суду 19.10.2022 року заяві позивач просить врахувати курс долара США до гривні на день постановлення рішення.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Однак, позивачем не було заявлено відповідного клопотання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що враховуючи, що вимоги позивача ґрунтуються на законі, стягненню з відповідача на його користь підлягає заборгованість за договором позики від 29.03.2021 року в розмірі 109 000 грн., що є еквівалентом 4000 доларів США станом на 21.12.2021 року, без врахування 120 грн., які позивач стягнути не суд не просив.

З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню.

З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача також підлягає пропорційно заявленим вимогам судовий збір у розмірі 1090 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 11, 23, 207, 524, 526, 530, 533, 610, 625, 629, 1046-1048, 1167 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість за договором позики від 29 березня 2021 року в розмірі 109 000 грн.; а також судовий збір - 1090 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 25 жовтня 2022 року.

Суддя: