Номер провадження № 2/521/360/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Роїк Д.Я,

при секретарі судового засідання Коноваловій К.О., Примакіній С.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залу суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю,

В С Т А Н О В И В:

16.11.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, у якому просили зобов`язати відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_4 у здійсненні ними права користування належним їм майном шляхом зобов`язання звільнення гаражу від будь-яких речей.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що відповідач придбав у ОСОБА_5 гаражем літера « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , який є нерухомим майном, за що сплатив йому грошові кошти у розмірі 2000 доларів США на підставі розписки. Цей договір не був посвідчений нотаріально, тому позивачі вважають, що такий договір є нікчемним правочином, який не породжує ніяких прав відповідача на спірний гараж, в тому числі і право користування. Після смерті ОСОБА_5 позивачі отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом, до складу якого входить по 1/2 нерухомого майна, будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , до складу якого входить і спірний гараж, між ними та відповідачем виникли суперечки щодо користування відповідачем спірним гаражем, який розмістив там свої речі. Просили суд усунути перешкоди у користуванні ними спірним гаражем, зобов`язавши відповідача забрати усі свої речі.

Ухвалою суду від 22 лютого 2021 року було відкрито провадження у справі, справу судом вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

02.08.2021 року позивач ОСОБА_2 подала до суду заяву про відмову від позову, оскільки вважає, що відповідач законно користується спірним гаражем, між нею та відповідачем відсутній спір щодо цього.

09.08.2021 року відповідач подав до суду зустрічну позовну заяву до позивачів про стягнення грошових коштів, яку мотивував тим, що від зробив ремонт у спірному гаражі та витратив на це 100000 грн.

06.12.2021 року представник відповідача по справі ОСОБА_3 - адвокат Стаханова М.Д. надала до суду заяву вх. №59855 про відкликання зустрічного позову, в якій просила суд позовну заяву та додані до неї документи повернути позивачу ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 12 квітня 2022 р. суд задовольнив заяву представника ОСОБА_3 , зустрічну позовну заяву про стягнення грошових коштів,- визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвалою суду від 12 квітня 2022 р. суд задовольнив заяву представника позивача ОСОБА_1 про зміну підстав позовної заяви про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом викладення позову в новій редакції та прийняв до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, та просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди ОСОБА_1 , у здійсненні ним права користування гаражем літера « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання звільнення гаражу від будь-яких речей.

Ухвалою суду від 12 квітня 2022 р. суд закрив підготовче судове засідання, та призначити справу до судового розгляду.

09.08.2022 р. відповідач надав суду відзив на уточнену позовну заяву ОСОБА_1 , у якому зазначив, що не визнає позов, та просить відмовити у задоволенні позовних вимог, визнає обставину, що 23.10.2016 року на підставі розписки він придбав спірний гараж у ОСОБА_5 , який отримав від нього грошові кошти в розмірі 2000 доларів США, звертає увагу, що при укладення договору (розписка), свою згоду надали позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується їх підписом. Вважає, що ця розписка є попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна. Просить взяти до уваги, що вказаний гараж він майже новий збудував, так як раніше це був саморобний сарай, якій був не придатний для користування, зміцнив стіни, зробив їх подвійними, поставив новий дах, встановив ролетні ворота, всередині зробив оздоблювальні роботи та інше. На все це витратив більш 100 000 грн. Після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями стали ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , однак ОСОБА_1 на теперішній час не бажає виконувати умови свого спадкодавця. Звертає увагу на те, що ОСОБА_4 не підтримує позовні вимоги, навпаки підтримує законні підставі користування відповідачем гаражем, тому не може бути третьою особою саме на стороні позивача.

15.08.2022 р. представник позивача надав відповідь на відзив, у якому заперечує, що розписка від 23.10.2016 р. є попереднім договором купівлі-продажу спірного гаражу, оскільки в неї не зазначено про укладання основного договору у майбутньому, а навпаки, зазначено, що відповідач вже придбав цей гараж. Наполягає, що ця розписка є нікчемним правочином оскільки гараж є нерухомим майном, і такий договір має бути укладено в письмовій формі з нотаріальним його посвідченням. На його думку, ця розписка не має жодних юридичних наслідків, та не породжує ніяких прав позивача на спірний гараж, в тому числі і право користування. Щодо перебудови гаражу та витрачання відповідачем коштів на це, то він не надав суду жодних доказів цих обставин. Позиція ОСОБА_2 , як співвласниці гаражу, що вона не заперечує проти користування ним відповідачем, не має правового значення, оскільки нікчемний правочин розписка, не породжує права відповідача на користування ним. ОСОБА_2 має право реалізувати свої права на розпорядження належної частки спірного гаражу на підставі будь-якого іншого правочину, однак за згодою іншого співвласника, позивача. Тому, правова позиція третьої особи не має правового значення для правильного вирішення спору.

15.08.2022 р. третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 надала пояснення на позовну заяву, у якій зазначила, що як співвласник не заперечує проти користування відповідачем спірним гаражем, оскільки придбав його, та повністю побудував новий гараж. Просила відмовити у задоволенні позову.

Позивач та його представник до судового засідання не з`явились, представник позивача подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, розгляд справи просить проводити у відсутність сторони позивача та не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило.

Третя особа на стороні позивача у поясненнях від 15.08.2022 р. просила розглядати справу за її відсутністю.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 р. у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено такі обставини.

28.04.2010 р. ОСОБА_5 та ОСОБА_2 виконавчим комітетом Одеської міської ради було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок НОМЕР_1 з господарськими спорудами, на підставі якого вони стали власниками нерухомого майна, будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , до якого належить господарські споруди, в тому числі гараж під літерою «Ж» у рівних частках, тобто по 1/2. (а.с. 5-8)

23.10.2016 року ОСОБА_5 власноручно склав розписку, у якій зазначив, що продав ОСОБА_3 гараж під літерою «ж» за 2000 доларів США. Ця розписка підписана також ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с. 12)

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер .

04 квітня 2019 р. ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на підставі якого став власником 1/2 нерухомого майна житлового будинку з господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , загальною площею 108,9 кв. м. до складу якого входить гараж літера «Ж». Право власності ОСОБА_1 4.04.2019 р. зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 9-11).

Між позивачем та відповідачем виникла суперечка з приводу права користування гаражем. Позивач вважає, що відповідач своїми діями перешкоджає позивачу в здійсненні права користування власністю, шляхом розміщення у приміщенні гаражу свого автомобіля, особистих речей та встановлення нової металоконструкції гаража. Внаслідок виниклої суперечки, 11 вересня 2020 року позивач звернувся з заявою до відділку поліції про перешкоджання користування власністю, що підтверджується копіями заяви та пояснення до Хмельницького ВП Малиновського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області від 11 вересня 2020 року (а.с. 13-14).

Сторони не заперечують справжність підписів на цій розписці, тому, суд вважає її допустимим доказом обставини укладання правочину договору купівлі-продажу частини нерухомого майна, спірного гаражу.

Суд надає таку правову оцінку правочину розписці, складеній ОСОБА_5 23.10.2016 р., відповідно до якої продав ОСОБА_3 спірний гараж за 2000 доларів США, яка підписана ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що спірний гараж літера «Ж» є нерухомим майном, оскільки його включено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідач проти цього не заперечує, тобто визнає цю обставину, тому суд вважає, що вона не підлягає доказуванню.

Суд вважає, що росписка є нікчемним правочином, оскільки відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Оскільки спірний гараж включено до складу спадщини, як нерухомого майна, присвоєна окрема літера, то він є нерухомим майном, і його відчуження мало відбуватися на підставі нотаріально посвідченого правочину.

Відповідно до ст. 219 ЦК України, у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Відповідно до частини першої, другої ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається .

Тобто, розписка, як правочин, на підставі якого відповідач вважає себе власником спірного гаражу є нікчемним правочином, не породжує у нього право власності та право користування ним.

При цьому, відсутня необхідність визнавати судом правочин нікчемним, застосовуються тільки правові наслідки нікчемного правочину у вигляді зобов`язання відповідача звільнити гараж від особистих речей. Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідач не звертався із зустрічним позовом до позивача з вимогами про визнання правочину дійсним, або з вимогами повернення коштів, які були отримані спадкодавцем від відповідача у розмірі 2000 доларів США. Навіть у зустрічній позовній заяві, яку відповідач згодом відкликав, не було заявлено про повернення позивачем відповідачу коштів, які відповідач сплатив померлому ОСОБА_6 під час складання ним розписки 23.10.2016 р.

Відповідно до частини першої ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тому у суду відсутні правові підстави застосування двосторонньої реституції як наслідок нікчемного правочину у вигляді стягнення з позивача на користь відповідача отримані спадкодавцем ОСОБА_6 у розмірі 2000 доларів США, оскільки відповідач не звертався до суду з такою вимогою, що не перешкоджає йому звернутися до суду з таким позовом у майбутньому.

Суд не погоджується з доводами представника відповідача, що 23.10.2016 р. ОСОБА_6 та ОСОБА_3 уклали попередній договір купівлі-продажу спірного гаражу.

Відповідно до частини першої ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що невстановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

У дослідженій судом розписці відсутні відомості про намір укласти основний договір на підставі попереднього договору. Зазначено, що ОСОБА_6 вже продав спірний гараж.

Таким чином, суд вважає, що ця розписка є основним договором купівлі-продажу гаражу, як нерухомого майна, укладеного в письмовій формі без нотаріального посвідчення, що робить такий правочин нікчемний, який не породив право відповідача ОСОБА_3 на користування спірним гаражем, його власниками є позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках, які і мають право користування ним.

Позивач є співвласником спірного гаражу і має право вимагати від відповідача усунути перешкоди у користуванні ним, оскільки не заперечується сторонами, що саме відповідач одноособового користується ним.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача, як співвласника гаражу, є усунення перешкод у користуванні гаражом шляхом зобовязання відповідача вивезти особисті речі відповідача з приміщення гаража.

Щодо доводів відповідача про те, що він фактично побудував новий гараж, витратив на це більш ніж 100000 грн., як зазначає у відзиві, то суд звертає увагу на таке. По-перше, ці обставини не доведені відповідачем жодними доказами, а свій зустрічний позову про стягнення витрачених коштів на перебудову гаражу суд повернув йому за заявою відповідача. Тому, суд не має можливості встановити чи спростувати цю обставину. По-друге, навіть і у разі доведеності обставини витрачання відповідачем коштів на перебудову гаражу, відповідач не мав право на проведення будь-яких будівельних робіт у цьому гаражі, оскільки відповідач не набув у законний спосіб право власності, тобто право на розпорядження та користування ним. Позивач, як співвласник гаражу, не доручав відповідачу виконувати будь-які роботи у ньому.

Щодо правової позиції третьої особи на стороні позивача ОСОБА_2 у цій справі, суд надає їй таку правову оцінку.

ОСОБА_2 у поясненнях зазначила, що 23.10.2016 р. надала письмову згоду на продаж ОСОБА_6 гаражу і не заперечує проти користування відповідачем ним.

Суд вважає, що правова позиція третьої особи не має значення для вирішення справи з таких підстав.

Спірний гараж знаходиться у спільній частковій власності з позивачем та третьою особою.

Відповідно до частини першої ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частини першої ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно до частини першої - третьої ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Оскільки розписка від 23.10.2016 р., як договір купівлі-продажу спірного гаражу є нікчемним правочином, і не породжує ніяких прав відповідача на користування гаражем, то згода третьої особи, як співвласника, не має правового значення для дійсності правочину. Передачу у користування відповідачу належної частки гаражу третя особа має право тільки за згодою позивача як іншого співвласника, або у разі виділення у натурі належної їй частки.

На цей час спірний гараж не розділений в натурі між співвласниками, відсутня згода обох на користування ним відповідачем, тому тільки згода третьої особи на користування спірним гаражем відповідачем не може бути підставою для відмови у позові.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 12, 200, 258, 259, 263-265, 268, 280-281 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю - задовольнити.

Зобов`язати відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 , у здійсненні ним права користування гаражем літера «Ж», розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , шляхом звільнення гаражу літера « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованим за адресою: АДРЕСА_2 від будь-яких речей.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини 5статті 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ).

Суддя: Д.Я. Роїк