Справа № 308/2832/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

29 вересня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Придачук О.А.

за участю секретаря судового засідання - Бомбушкар В.П.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що 27.07.2017 року вона уклала шлюб з відповідачем. У шлюбі у них народився син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Протягом останнього року сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб і сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. Протягом тривалого часу відповідач взагалі самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати свою сім`ю. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. За її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у неї так і у відповідача на ґрунті сімейно-побутових проблем, та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Примирення між ними неможливе.

Також зазначає, що дитина проживає з нею, і за взаємною згодою з відповідачем залишиться проживати з нею. Жодним чином перешкоджати відповідачу у здійсненні його прав та обов`язків щодо їхньої спільної дитини вона не має наміру. Проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов`язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально ї забезпечувати. Оскільки відповідач ухилився від матеріального забезпечення дитини просить стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 10000 грн., і вважає, що саме такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

А тому на підставі вищенаведеного просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, дитину залишити проживати з нею, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 10000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Додала, що чоловік систематично вживає алкогольні напої, зловживає ними, і будучи в нетверезому стані застосовує до неї фізичне насильство. Був засуджений Ужгородським міськрайонним судом у лютому 2021 року за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. З початку 2022 року повністю самоусунувся від участі в матеріальному забезпеченні дитини, дитиною не цікавиться. Має можливість сплачувати аліменти у зазначеному в прохальній частині позову розмірі, , оскільки працює водієм - далекобійником на міжнародних перевезеннях.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причин неявки суд не повідомив, а тому суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, позов підлягає до задоволення наступних підстав.

Як встановлено по справі, 27.07.2017 року сторони уклали шлюб, укладений у м. Сніна Словацької республіки, на якому проставлений апостиль районною радою м. Гуменне від 21.07.2021 року за № 2021/0021309-42.

У шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого виконавчим комітетом Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області.

Як встановлено згідно пояснень позивача сторони проживають окремо, шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть.

Позивач бажає розірвати шлюб і не має наміру йти на примирення з відповідачем, зазначаючи, що на грунті сімейно-побутових проблем, та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя між ними розвинулась неприязнь одне до одного, остаточно втрачено почуття любові та поваги, збереження шлюбу між нею та відповідачем є неможливим.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, беручи до уваги вимоги ч. 1 ст. 24 СК України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню.

У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідач не висловив своєї позиції щодо місця проживання малолітнього сина. Згідно тверджень позивачки між сторонами існує домовленість про проживання дитини з матір"ю.

А тому враховуючи вік дитини, а також фактичне проживання дитини разом з матір`ю, суд приходить до висновку, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю відповідатиме інтересам дитини, а тому малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід залишити проживати з матір`ю - ОСОБА_1 .

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов"язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно із ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

При визначенні розміру аліментів суд, враховує, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, а також враховує стан здоров`я дитини, матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством.

Відповідач перебуває в працездатному віці, за твердженням позивача, які не спростовані відповідачем, інших утриманців не має, являючись батьком неповнолітнього сина зобов`язаний утримувати його до повноліття. Позивачка зазначила , що відповідач має можливість сплачувати аліменти у зазначеному у прохальній частині позову розмірі, оскільки працює водієм - далекобійником на міжнародних перевезеннях.

А тому враховуючи наведене, суд уважає, що з ОСОБА_2 слід стягнути в користь позивачки аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст. 184 СК України, у твердій грошовій сумі, в розмірі 10000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду, і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст. ст. 24, 112, 160-161, 180-182, 184, 191 СК України, ст. ст. 4, 6, 10, 12, 141, 228, 229, 247, 263, 265, 273, 274, 279, 280-282, 284, 289, 352-353 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 27 липня 2017 року у м. Сніна Словацької республіки, про що в книзі реєстрації шлюбів органу реєстрації м. Сніна том-25, рік - 2017, сторінка - 225, номер - 64, зроблено відповідний актовий запис, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - розірвати.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - разом з матір"ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Сніна Словацької республіки, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканки АДРЕСА_1 , аліменти в розмірі 10000,00 (десять тисяч грн. 00 коп.) грн. щомісячно на утримання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з дня звернення позивачки до суду - з 22.02.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Сніна Словацької республіки, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканки АДРЕСА_1 , сплачений судовий збір в розмірі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Сніна Словацької республіки, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп.) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.А. Придачук