Провадження № 22-ц/812/561/22
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 жовтня 2022 року м. Миколаїв

справа № 490/10857/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухваленого 24 січня 2022 року під головуванням судді Шолох Л.М., в приміщенні цього ж суду, дата складення повного судового рішення не зазначена, у цивільній справі

за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Заводський відділ державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного управління юстиції у Миколаївській області про звільнення від заборгованості по аліментам,

в с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від заборгованості по аліментам.

Позивачка зазначала, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 березня 2019 року з неї на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 03 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі рішення суду було видано виконавчий лист та Заводським відділом державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного управління юстиції у Миколаївські області відкрито виконавче провадження. У період з вересня 2018 року по вересень 2019 року у неї виникла заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 11 616 грн 00 коп.

Посилаючись на те що, у неї на утриманні знаходиться малолітня донька, ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутність у власності будь якого нерухомого майна, проживає разом з малолітньою донькою у квартирі, яка належить її батькам, за умови сплати відповідної частини комунальних платежів, перебування на обліку як безробітна в Миколаївському міському центру зайнятості у період з 18 вересня 2018 року по 11 вересня 2019 року та отримання в середньому на місяць 1388,94 грн допомоги від держави, що унеможливлювало здійснювати щомісячну сплату аліментів за рішенням суду, відсутність працевлаштування та отримання будь якого доходу, також посилається на те, що вона не змогла працевлаштуватися не зі своєї вини, їй у Миколаївському міському центрі зайнятості не запропонували роботу, позивачка просила суд звільнити її від сплати заборгованості по аліментам на утримання доньки ОСОБА_4 , стягнутих за рішенням суду за період з вересня 2018 року по вересень 2019 року в розмірі 11 616 грн.

Узагальнені доводи інших учасників

Під час розгляду справи відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини та вимоги заявлені у позові. Підтверджень погіршення її майнового стану чи тяжкого матеріального становища або наявної тяжкої хвороби не має. Позивачка є здоровою, працездатною особою, яка повинна утримувати свою дитину. Ствердження позивачки, що вона матір одиначка, як на поважність причини у звільненні від сплати аліментів, не може прийматись до уваги, бо рішення про стягнення аліментів на спільну доньку ОСОБА_4 у розмірі 1/6 частини від доходу матері прийнято з врахуванням цієї обставини, тобто рішення приймалось з врахуванням матеріального стану позивачки, який як вона зазначає в позові не змінювався. Вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2022 року з урахуванням ухвали цього ж суду від 02 лютого 2022 року про виправлення описки в рішенні суду у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачка є працездатною особою, будь-яке захворювання, яке б заважало її працевлаштуватися та отримувати дохід, відсутнє. Будь-яких доказів на підтвердження того, що позивачка самостійно шукала роботу, однак не змогла її знайти протягом періоду з вересня 2018 року до вересня 2019 року не надано. Позивачем не було зазначено, яку саме роботу вона шукала, до яких роботодавців зверталася та не надано доказів відмови таких роботодавців у прийнятті її на роботу. Отже суд, прийшов до висновку, що у даному випадку матеріальне становище позивача не є підставою, визначеною статтею 197 Сімейного кодексу України для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам за період з вересня 2018 року до вересня 2019 року.

Позивачка не погодилась з вказаним рішенням суду та оскаржила його в апеляційному порядку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість рішення, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано, що підставою заявленого позову було тяжке матеріальне становище позивача у період з вересня 2018 року по вересень 2019 року, що є правовою підставою визначеною Постановою Верховного Суду від 27 лютого 2019 року (справа № 307/1186/17). Крім того, факт відсутності тяжкої хвороби та наявний факт працездатності у позивача, не позбавляє його права встановленого частиною 2 статті 197 СК України. Також, положеннями трудового законодавства не визначено обов`язкового документу, який би складався роботодавцем та надавався особі, якій відмовлено у працевлаштуванні. Посилання в рішенні суду на те, що позивачка не здійснювала заходів та не намагалася працевлаштуватись, є необґрунтованими та суперечать матеріалам справи.

Узагальнені доводи інших учасників

Відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом, від відповідача до апеляційного суду не надійшов.

2.Мотивувальна частина

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи

Враховуючи розмір заборгованості, від якого позивачка просила її звільнити, справа розглядається апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Так, судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну дитину доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

26 лютого 2009 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Відповідно до рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 569, дитина проживає разом із відповідачем з липня 2017 року.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 березня 2019 року з ОСОБА_1 на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 03 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.5-7).

На виконання вказаного судового рішення 25 березня 2019 року Заводським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист.

03 травня 2019 року постановою державного виконавця Заводського відділу ДВС м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області відкрито виконавче провадження № 58995220 про примусове виконання рішення суду (а.с.8).

За інформацією головного державного виконавця Заводського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів у період з жовтня 2018 року по жовтень 2019 року та станом на 31 жовтня 2019 року складає 13 258 грн 00 коп.(а.с.10)

Згідно довідки Миколаївського міського центру зайнятості № 961 від 03 грудня 2019 року ОСОБА_1 перебувала на обліку як безробітна у період з 18 вересня 2018 року по 11 вересня 2019 року (а.с.11)

Відповідно до довідок про доходи ОСОБА_1 мала дохід: у вересні 2018 року 427 грн 00 коп.; у жовтні 2018 року 2206 грн 15 коп.; у листопаді 2018 року 2134 грн 98 коп.; у грудні 2018 року 2161 грн 43 коп., у січні 2019 року 929 грн 38 коп.; у лютому 2019 року 291 грн 07 коп.; у березні -1331 грн 57 коп.; у квітні 2019 року 1630 грн 00 коп. виплачених Миколаївським міським центром зайнятості ( а.с.12-13).

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Право на отримання аліментів того з батьків, з ким проживає дитина, закріплене статтею 181 СК України.

Згідно з частиною другою статті 197 Сімейного Кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 5-6 статті 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1).Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

Встановивши, що позивачка, як на підставу для звільнення від сплати заборгованості по аліментам, посилалась на те, що вона не працює, на її утриманні знаходиться малолітня дитина, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову, врахувавши, що вказані позивачкою обставини були враховані судом при постановленні рішення про призначення аліментів.

Такий висновок відповідає матеріалам справи та встановленим судом обставинам, а також враховує інтереси дитини, на утримання якої має стягуватись оскаржувана заборгованість по аліментам.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийІ.В. Лівінський Судді Н.В. Самчишина Т.В. Серебрякова

Повне судове рішення складено 26 жовтня 2022 року.