Житомирський апеляційний суд
Справа №279/5436/21 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П.
Категорія 69 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: Франчука В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №279/5436/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 липня 2022 року, яке ухвалено суддею Коваленко В.П.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, на обґрунтування якого зазначив, що із 26 серпня 2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Одруження виявилось невдалим, під час перебування у шлюбі спільної мови між собою не могли знайти, між ними постійно виникали сварки і непорозуміння, так як відповідач проявляла неповагу до нього. Позивач вказував, що фактично шлюбні відносини між ними припинено, вони проживають окремо один від одного. В добровільному порядку через органи РАЦСу відповідач розлучатися не бажає. Позивач зазначив, що спільних неповнолітніх дітей не мають, спір про розподіл спільного майна будуть вирішувати окремо.

З урахуванням вищенаведеного, позивач просив розірвати шлюб між ним та відповідачем ОСОБА_2 , який укладений 26 серпня 2015 року і зареєстрований Коростенським міськрайонним відділом РАЦС, актовий запис №370.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 липня 2022 рокупозовні вимоги задоволено.

Відповідач не погоджуючись із рішенням суду подала апеляційну скаргу. Посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким залишити позовну заяву без розгляду.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що вони з позивачем підтримують подружні стосунки, проживають на одній житловій площі, відповідач готує позивачу їжу, прасує білизну, вони разом готують продукти для продажу. Добудували житлові приміщення до їхньої квартири, провели капітальний ремонт за спільні кошти сім`ї, придбали легковий автомобіль в кредит, побудували гараж. Звертає увагу, що сімейні відносини у багатьох сім`ях складаються по різному і вони знаходили примирення без втручання сторонніх осіб. На момент звернення до суду в їхнє сімейне життя із відповідачем втрутилася стороння особа, через що виникли конфлікти. Відповідач вказує, що на конфлікти, які не можуть стати на заваді їхнього сімейного щастя, вона не реагувала. Вони тривалий час проживали сім`єю без реєстрації шлюбу, що не впливало на сімейні стосунки. Окрім того, звертає увагу, що під час вирішення справи судом не було встановлено, чи у є них неврегульовані спори відносно майна.

Позивач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідач у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовільнити.

Позивач в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що відповідно до оригіналу свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області 26 серпня 2015 року, актовий запис №370 (а.с.5).

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської областівід 06 грудня 2021 року сторонам був наданий строк для примирення тривалістю шість місяців.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, строк, наданий для примирення, позитивних результатів не дав.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Як визначено ч.1 ст. 21 Сімейного кодексу України (далі СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно зі ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дитини. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. 12, 81 ЦПК України, встановивши, що шлюбні стосунки між сторонами припинилися, сторони не підтримують подружніх стосунків, не цікавляться інтересами один одного, дійшов обґрунтованого висновку про те, що подальше спільне життя подружжя неможливе.

Під час розгляду справи судом першої інстанції були вжиті заходи щодо примирення подружжя та збереження сім`ї шляхом надання шестимісячного строку для примирення, за сплином якого позивач не відмовився від позовних вимог. Крім того, положення ч.7 ст. 240 ЦПК України передбачає право, а не обов`язок суду у справі про розірвання шлюбу зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення.

Також, судом враховано довготривалий період розгляду справи, який продовжується з жовтня 2021 року, що свідчить про остаточні наміри позивача розірвати шлюб з відповідачем.

Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ст. 24 СК України.

Виходячи з засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не встановлено, що між сторонами існує спір про майно, набуте у шлюбі, не можуть бути прийняті як підстава для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зазначені обставини не впливають на вирішення питання про наявність або відсутність підстав для розірвання шлюбу.

Сам факт розірвання шлюбу не є перешкодою для вирішення питання про поділ майна подружжя в іншому судовому провадженні.

Встановивши, що позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд першої інстанції, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про недоцільність збереження шлюбу та наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи про розірвання шлюбу (п.4 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 липня 2022 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2022 року.

Головуючий Судді