Провадження № 2/761/2183/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19 жовтня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Путрі Д.В.,

представника позивача: ОСОБА_5.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду у загальному позовному провадженні в заочному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Некрилова Костянтина Юрійовича, ОСОБА_2 про визнання довіреності недійсною, -

встановив:

У грудні 2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Некрилова Костянтина Юрійовича, ОСОБА_2 про визнання довіреності недійсною, в якому позивач просив визнати недійсною довіреність (з моменту укладення) від 13.08.2015, видану на ім`я ОСОБА_2 , посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю., зареєстровану в реєстрі №15579.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником нежитловим вбудованих приміщень З і 4 поверху будинку побуту, розташованих в будинку літ. А, загальною площею 1755,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Апеляційного суду АРК від 09.09.2010 р. у справі №22-ц-24920/2010.

В липні 2019 р. позивач, отримавши витяг з Єдиного реєстру довіреностей, дізнався про наявність довіреності, виданої 13.08.2015 р. на ім`я ОСОБА_2 , посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю., якою ОСОБА_2 уповноважено продати приміщення 3 і 4 поверху, розташованих в будинку літ. А, загальною площею 1755,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що з ОСОБА_2 він не знайомий, довіреності на його ім`я не видавав, до приватного нотаріуса Некрилова К.Ю. щодо посвідчення довіреності не звертався. Вказане стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді від 12.02.2020 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалами суду від 15.06.2020 р., 19.01.2021 р. витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Некрилова Костянтина Юрійовича оригінал довіреності від 13.08.2015 року, за якою ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 продати нежиле приміщення третього та четвертого поверху, яке складає 51/100 частки будівлі будинку побуту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим Костянтином Юрійовичем та зареєстровано в реєстрі за №15579 та належним чином завірені копії нотаріальної справи, у межах якої її було видано.

Ухвалою суду від 15.06.2020 р. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Некрилова Костянтина Юрійовича, ОСОБА_2 про визнання довіреності недійсною, - направлено до Київського апеляційного суду для визначення підсудності.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08.07.2020 р. визначено підсудність зазначеної справи Шевченківському районному суду м. Києва.

Ухвалою суду від 25.08.2020 р. призначено підготовче судове засідання по цивільній справі №761/49152/19 з повідомленням учасників справи.

Ухвалою суду від 26.08.2021 р. витребувано у Київському Державному нотаріальному архіві оригінал "Реєстру для реєстрації нотаріальних дій" приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Некрилова Костянтина Юрійовича за 2015 рік, зокрема із зробленим записом за реєстровим номером №15579 про посвідчення довіренності від імені ОСОБА_1 із наявним підписом останнього.

Ухвалою суду від 09.12.2021 р. призначено по цивільній справі №761/49152/19 судову почеркознавчу експертизу.

Протокольною ухвалою суду від 19.10.2022 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

У судовому засідання представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату і час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позовну заяву не подали.

Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.ч. 1,3 ст. 211 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами ч.І ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Верховний Суд в постанові від 27.08.2020 р. у справі № 419/2304/18 зазначив, що суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, а, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обгрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обгрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Необхідність цього принципу підтверджена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, (провадження № 14-473цс18), в якій зазначено, що «згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм». З аналізу наведених норм процесуального права убачається, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежитловим вбудованих приміщень 3 і 4 поверху будинку побуту, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Апеляційного суду АРК від 09.09.2010 р. у справі №22-ц-24920/2010. Зазначене підтверджується витягом від 18.11.2012 р. про державну реєстрацію прав Сімферопольського районного бюро технічної інвентаризації, копією рішення Апеляційного суду АРК від 09.09.2010 р. у справі №22-ц-24920/2010.

На a.c. 165 - копія довіреності, яка посвідчена 13.08.2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю., зареєстрована в реєстрі №15579, за якою ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 продати на умовах за його розсудом без будь-яких обмежень нежиле приміщення 3 і 4 поверху, яке складає 51/100 частки будівлі будинку побуту, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на підставі рішення Апеляційного суду АРК від 09.09.2010 р. у справі №22-ц-24920/2010.

Стороною позивача було подано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи щодо підпису у спірній довіреності.

Відповідно до пункту 3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року № 53/5, та пункту 1.1. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених цим же наказом Міністерства юстиції України, для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів. Цим же пунктом Інструкції передбачено проведення експертиза за фотознімками та іншими копіями об`єкта, коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, однак крім об`єктів почеркознавчих досліджень.

Оригінал вказаної довіреності двічі витребовувався в приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Некрилова К.Ю. за ухвалами суду від 15.06.2020 р., 19.01.2021 р., але вимоги вказаних ухвал суду не були виконані.

На замовлення сторони позивача було проведено почеркознавчу експертизу та надано висновок експерта №121/21 від 11.10.2021 р., за яким підпис від імені ОСОБА_1 , зображення якого міститься у рядку «Підпис» у технічній копії довіреності від 13.08.2015 р. від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , що посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю. та зареєстрована в реєстрі №15579, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Вказаний висновок підготовлений за копією довіреності, а не оригіналу, а тому ним достовірно не може бути підтверджено обставини не підписання ОСОБА_1 довіреності.

Між тим, судом враховано положення ст. 84 ч. 10 ЦПК України, за якою у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Оскільки позивач заперечував факт підписання довіреності, враховуючи ухилення відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Некрилова Костянтина Юрійовича від надання на вимогу суду оригіналу спірної довіреності, суд дійшов висновку про те, що відповідач не спростував доводи позивача про відсутність його волевиявлення на укладання спірної довіреності. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 193/344/17 (провадження № 61-37522св18) та від 16 вересня 2020 року у справі № 500/1559/15-ц (провадження № 61-2411 св 19).

Крім цього, згідно ст. 52 Закону України «Про нотаріат» про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається. Кожна нотаріальна дія реєструється під окремим порядковим номером. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована, зазначається на документі, що видається нотаріусом, чи в посвідчувальному написі. Реєстр для реєстрації нотаріальних дій повинен бути прошнурований, аркуші пронумеровані. Кількість аркушів у реєстрі повинна бути засвідчена підписом посадової особи відповідного територіального органу Міністерства юстиції України та його печаткою. Кожний нотаріус веде окремий реєстр. Запис у реєстрі робиться чітко, розбірливо, із заповненням усіх граф, передбачених за встановленою формою. Не допускаються підчистки, дописки, інші незастережні виправлення та запис олівцем. Запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії. Порядок ведення реєстрів для реєстрації нотаріальних дій та їх форма встановлюються Міністерством юстиції України.

Однією із вимог до реєстру для реєстрації нотаріальних дій є наявність підписів осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії.

Відтак, при вчинені нотаріальної дії з посвідчення спірної довіреності в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Некрилова Костянтина Юрійовича повинні міститись підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії, тобто ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

За клопотанням позивача за ухвалою суду від 09.12.2021 р. було призначено судову почеркознавчу експертизу, на розгляд якої поставлено питання: Чи належить підпис в «Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій» приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Некрилова Костянтина Юрійовича за 2015 рік, зокрема у записі за реєстром номером №15579 про посвідчення довіреності від імені ОСОБА_1 самому ОСОБА_1 або іншій особі із наслідування підпису останнього ?

Згідно висновку експерта Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр судових експертиз «Альтернатива» №55/22 від 25.08.2022 р. підпис від імені ОСОБА_1 , який міститься напроти запису нотаріальної дії №15579 від 13.08.2015 р. про посвідчення довіреності від імені ОСОБА_1 на аркуші 94 Реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Некрилова Костянтина Юрійовича за 2015 рік виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою без наслідування підпису ОСОБА_1 .

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Позивач звернувся до суду про визнання довіреності недійсною, оскільки вона не підписувалась ним, волевиявлення на її підписання не було.

Згідно ч.3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видасться однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до частини першої статті 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

За своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16.

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочннів на нікчемні та оспорювані.

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Згідно частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення довіреності) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина перша та друга статті 547 ЦК України).

Тлумачення частини другої статті 547 ЦК України свідчить, що правовим наслідком недодержання письмової форми правочину про забезпечення виконання зобов`язання є його нікчемність.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

Судом встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 , який міститься напроти запису нотаріальної дії №15579 від 13.08.2015 р. про посвідчення довіреності від імені ОСОБА_1 на аркуші 94 Реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Некрилова Костянтина Юрійовича за 2015 рік виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою без наслідування підпису ОСОБА_1 .

При цьому, відповідачі не спростували доводи позивача про відсутність його волевиявлення на укладання спірної довіреності.

Оскільки недійсність правочину у випадку недодержання письмової форми встановлена законом і цей правочин є нікчемним, позовна вимога про визнання недійсною довіреності від 13.08.2015 року, виданої на ім`я ОСОБА_2 , що зареєстрована в реєстрі за №15579, не є належним способом захисту прав і в задоволенні позову потрібно відмовити з цієї підстави.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 16,203,215,547 ЦК України, ст.ст 12,76, 77, 78, 79, 81, 89, 109, 265 , 268,273, 352, 354-355 ЦПК України суд

в и р і ш и в :

позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Некрилова Костянтина Юрійовича, ОСОБА_2 про визнання недійсною довіреності від 13.08.2015 року, виданої на ім`я ОСОБА_2 , що зареєстрована в реєстрі за №15579, - залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідачі: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Некрилов Костянтин Юрійович, адреса: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Повне рішення виготовлено 24.10.2022

Суддя: Андрій Анатолійович Осаулов