Справа №:755/305/22
Провадження №: 2/755/1071/22
"24" жовтня 2022 р. м.Київ
Дніпровський районний суд міста Києва в складі:
Головуючого судді - Коваленко І.В.,
при секретарі судових засідань - Назаровій І.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. На адресу суду повернувся конверт з позовною заявою та долученими до позову додатками та копією ухвали про відкриття провадження з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.
Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.
Згідно п. 1.1. Договору банк надає клієнту банківські послуги на умовах, визначених цією заявою-договором та Правилами надання комплексних банківських послуг фізичним особам у ПАТ «Кредобанк», Правилами користування банківськими платіжними картками ПАТ «Кредобанк», Посібником Користувача системи «КредоДрейк», Тарифами ПАТ «Кредобанк». Перелік та умови надання банківських послуг визначаються у Додатку № 1 до цієї заяви-договору, який є невід`ємною частиною заяви-договору. Ця заява-договір, та чинні, у редакції станом на день підписання цієї заяви-договору: Правила і Тарифи є змішаним договором про приєднання, який містить елементи: договору банківського рахунку, кредитного договору. При укладенні між банком та клієнтом заяви-договору, положення Правил, Тарифів вважаються включеними до договору у якості його невід`ємної частини та становлять його умови.
Відповідно до п. 2.1. заяви-договору, підписанням цієї заяви-договору клієнт підтверджує, що ця заява-договір є: заявою на відкриття поточного/поточних рахунків та заявою на отримання споживчого кредиту - кредитування рахунку Клієнта.
Згідно п.п. 1.4.1, 1.4.2 додатку до заяви-договору максимальний ліміт кредитування становить 100 000 грн, процентна ставка становить 30% річних.
Згідно до Правил надання комплексних банківських послуг фізичним особам у ПАТ «Кредобанк (Правила ФО), заява-договір про надання комплексних банківських послуг - двосторонній правочин, який підписується сторонами і свідчить про приєднання клієнта до договору про відкриття банківського рахунку, кредитного договору (договору кредитування рахунку, кредитного договору про відкриття кредитної лінії) та отримання інших банківських послуг, які банк зобов`язується надавати клієнту на умовах визначених заявою-договором, цими Правилами та Тарифами.
Згідно Правил ФО Ліміт кредитування - заздалегідь обумовлена сума, в межах якої банк надає кредити (здійснює кредитування рахунку).
Відповідно до Правил ФО Ліміт витрат - сума грошових коштів, яку клієнт може використовувати. Ліміт витрат може складатися із залишку на рахунку за мінусом суми знижувального залишку або за плюсом суми встановленого банком ліміту кредитування.
Згідно п. 2 заяви-договору підписанням цієї заяви-договору та додатку до заяви-договору клієнт підтверджує, що заява-договір є: 1) заявою на відкриття поточного/поточних рахунків; 2) запитом (заявою) клієнта на отримання споживчого кредиту - кредитування рахунку клієнта; з Тарифами та Правилами ознайомлений, отримав і зобов`язується їх виконувати.
Згідно п. 1.2 Додатку до заяви-договору, починаючи з 06.02.2020, всі рахунки, що відкриті на ім`я клієнта в банку, обслуговуються на умовах Тарифного Пакету: START.
Відповідно до п. 1.2. Глави 4 Правил ФО договір кредитування рахунку укладається між клієнтом та банком шляхом підписання клієнтом та банком заяви-договору та відповідно Додатку до заяви-договору. Зміни до договору кредитування рахунку можуть вноситися шляхом внесення банком змін до цих Правил з подальшим підписанням сторонами відповідного Додатку до заяви-договору. У разі, якщо клієнт не погоджується зі змінами до Правил (в частині, що стосується умов Договору кредитування рахунку), такий клієнт зобов`язаний, до набрання чинності відповідних змін до Правил, - здійснити повне погашення заборгованості за договором кредитування рахунку. У разі продовження користування лімітом кредитування за договором кредитування рахунку, клієнт вважається таким, що погодився із запропонованими банком змінами умов договору кредитування рахунку.
Згідно п. 1.7 Глави 4 Правил ФО кредити за умовами договору кредитування рахунку видаються банком в межах встановленого на Поточному рахунку для кредитування ліміту кредитування. Впродовж строку дії договору кредитування рахунку поточна сума ліміту кредитування, не може перевищувати максимальної суми ліміту кредитування.
Відповідно до п. 1.8 Глави 4 Правил ФО максимальний ліміт кредитування визначається умовами заяви-договору та Тарифами банку. Розмір поточного ліміту кредитування визначається відповідно до алгоритму визначення ліміту кредитування.
Згідно п 1.11 Глави 4 Правил ФО підставою надання банком кредиту (кредитів) і переказу кредитних коштів з поточного рахунку для кредитування є ініціювання клієнтом видаткових операцій понад залишок коштів на поточному рахунку в межах встановленого банком ліміту кредитування, в т.ч. з використанням БПК. Також підставою для надання банком кредиту (кредитів) є оформлення за ініціативою банку меморіальних ордерів для погашення, за рахунок кредитних коштів, заборгованості клієнта зі сплати комісій за надані банком послуги, відповідно до укладених з клієнтом договорів, а також кредитної заборгованості за договором кредитування рахунку та іншими кредитними договорами укладеними з клієнтом.
Відповідно до Правил ФО, Технічний овердрафт - сума перевищеного ліміту витрат БПК, яка виникла в результаті проведення клієнтом операції з використанням БПК.
Банком було встановлено платіж за використання коштів понад витратний ліміт (технічний овердрафт)/витратний кредитний ліміт (технічний овердрафт) - для платіжних карток з встановленим кредитним лімітом - загальний тариф становить 35%, порядок сплати/нарахування - на умовах договірного списання після повернення клієнтом карткового рахунку/щоденно по факту виявлення, залежно від суми, використаної понад витрачений ліміт. Відповідно до даного тарифу здійснювалось нарахування несплаченого витраченого ліміту відповідачу.
22 жовтня 2021 року позивачем направлено на адресу відповідача вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості, яку останньою не було отримано та конверт повернувся на адресу позивача з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 31 серпня 2021 року у розмірі 29 079,59 грн.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України.
У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 1056 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
За змістом ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
В силу ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, з огляду на зазначені норми права, у позичальника виникає зобов`язання повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором, і сплатити проценти за користування кредитними коштами.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору.
За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.
Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка проявляється в тому, що як зазначається в ч. 3 ст. 12 ЦПК України, сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом..
Згідно пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.
На переконання суду, відповідачем не подано суду жодних належних та допустимих доказів на спростування обставин та доказів наведених та наданих позивачем.
Тому підлягає стягненню з відповідача заборгованість за неповернуту суму кредиту у розмірі 26 000,65 грн.
Крім того, позивач просить про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 3 078,94 грн.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України).
Разом з тим в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, в якому також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін.
Судом перевірено розрахунок відсотків та встановлено, що розрахунок зроблено з урахуванням умов кредитного договору та відповідає умовам паспорту споживчого кредиту, який підписано відповідачем: загальна заборгованість за прострочення відсотками становить у розмірі 3 078,94 грн.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 907,95 грн, суд доходить наступного.
Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України.
Статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За ч. ч. 1, 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц.
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:
(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);
(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;
(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
(4) Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
(5) Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;
(6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами».
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Убачається, що стороною позивача не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 907,95 грн, що є підставою для відмови у відшкодуванні вказаної суми відповідачем.
При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2270 грн. 00 коп., відповідно до Закону України "Про судовий збір".
Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 2 270 грн. 00 коп.
Керуючись ст.ст. 526, 549, 551, 625, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Відповідно до ст. 284 Цивільного процесуального кодексу України заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідно до ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя І.В.Коваленко