Провадження № 2/932/163/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2022 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Кудрявцевої Т.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Міністерства внутрішніх справ України в особі Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області, командира взводу 1 роти 2 батальйону 3 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Назаренко Миколи Олексійовича, Головного управління державної казначейської служби в Дніпропетровській області, про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями службової особи, -

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2021 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просив стягнути з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн., судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 19.08.2021 року він, керуючи автомобілем Ford Scorpio, д.н.з. НОМЕР_1 , на 152 кілометрі а/ш М-04 у Криничанському районі Дніпропетровської області, близько 13 год. 35 хв. був зупинений працівниками патрульної поліції Назаренко М.О. та Панченко В.М . У зв`язку з тим, що він під час руху не був пристебнутий ременем безпеки, він був притягнений до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121 КУпАП. Після винесення відповідної постанови працівник поліції Назаренко М.О. запропонував йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», після чого працівником патрульної поліції Назаренко М.О. у відношенні нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП. Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.09.2021 року провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП, було закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відповідно до п.1. ч.1 ст.247 КУпАП.

Позивач зазначає, що неправомірними діями працівників патрульної поліції йому була спричинена значна моральна шкода та він має право на відшкодування такої шкоди, порядок відшкодування якої прямо передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статтями 23, 1176 ЦК України. Зазначає, що був змушений в день складання протоколу самостійно звертатися до КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР для отримання висновку щодо стану сп`яніння. Окрім того, він отримав довідку про стан здоров`я, звертався до адвоката з приводу надання юридичної допомоги, відвідував суд для ознайомлення з матеріалами провадження та участі у судовому засіданні. У зв`язку з вищенаведеним він переніс стрес, переживав, відчував хвилювання з приводу можливого позбавлення права керування транспортними засобами, що для нього є вкрай суттєвим, оскільки він працює водієм. Моральна шкода, що йому завдана, полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, фізичних стражданнях, порушені нормальних життєвих стосунків. Він вважає розумним, виваженим та справедливим визначити суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2021 року суддя Кудрявцева Т.О. була визначена для розгляду даної справи.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.01.2022 року відкрито провадження у справі та на підставі ч.3 ст. 274 ЦПК України визначено про розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

12.05.2022 року на адресу суду від представника відповідача Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відзиві представник відповідача зазначає, що повноваження поліцейських Управління щодо прийняття будь-яких нормативно-правових актів, у тому числі складання протоколу про адміністративне правопорушення та надіслання його на розгляд суду відповідно до правил підсудності, є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу. Відповідно до норм КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, складання якого є компетенцією поліцейських, є одним з можливих доказів по справі про адміністративне правопорушення, який поряд з іншими доказами, як то пояснення свідків чи висновок лікаря, призначений для встановлення дійсних обставин справи судом, до якого для подальшого розгляду та прийняття рішення надсилається складений уповноваженою особою адміністративний матеріал. При цьому такий адміністративний матеріал підлягає подальшому розгляду та оцінці судом в сукупності з іншими матеріалами справи про адміністративне правопорушення, після чого на підставі повного та об`єктивного дослідження обставин справи суд приймає рішення щодо наявності чи відсутності в діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого адміністративного правопорушення та, відповідно, щодо необхідності притягнення такої особи до адміністративної відповідальності. Під час оформлення адміністративного матеріалу за ст.130 КУпАП відносно позивача поліцейські діяли в межах наданих повноважень та в спосіб, встановлений чинним законодавством. Поліцейськими відносно позивача були вчинені певні процесуальні дії, направлені на фіксацію ознак адміністративного правопорушення й збір доказів наявності такого правопорушення та визначені нормами чинного законодавства, з метою реалізації повноважень поліції, забезпечення повного та об`єктивного розгляду уповноваженим органом питання щодо наявності чи відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення та необхідності його притягнення до адміністративної відповідальності. Такі дії не можуть бути розцінені як неправомірні чи протиправні, натомість такі дії поліцейських є законними, оскільки вчинені на підставі та у суворій відповідності до норм чинного законодавства. Вважав, що будь-яких аргументованих доказів заподіяння моральної шкоди, її розміру та причинно-наслідкового зв`язку між діями певних осіб й заподіянням такої шкоди позивачем не надано та не доведено факт спричинення йому будь-якими діями поліцейських шкоди, що є обов`язковою передумовою для розгляду судом можливості щодо прийняття рішення про відшкодування такої шкоди. Крім того, на наявні між сторонами правовідносини не можуть бути розповсюджені вимоги Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідачем - командиром взводу 1 роти 2 батальйону 3 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Назаренко М.О. копію ухвали про відкриття провадження у справі отримано 28.04.2022 року, на що вказує рекомендоване поштове повідомлення із штрих-ідентифікаторами №160 та №192, у встановлений судом строк правом на подання відзиву відповідач не скористався, будь-яких письмових заяв чи клопотань до суду не надав.

Відповідачем Головним управлінням державної казначейської служби в Дніпропетровській області копію ухвали про відкриття провадження у справі отримано 11.04.2022 року, на що вказує рекомендоване поштове повідомлення із штрих-ідентифікаторами №144 та №487, у встановлений судом строк правом на подання відзиву даний відповідач не скористався, будь-яких письмових заяв чи клопотань до суду не надав.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову, з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до частин 1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та підтверджується доказами, що 19.08.2021 року командир взводу 1 роти 2 батальйону 3 УПП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції Назаренко М.О. склав відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №019355, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 19.08.2021 року о 13 год. 35 хв., перебуваючи на а/ш М-04, 152км., керував транспортним засобом Форд Скорпіо, д.н.з. НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився за допомогою технічного приладу Драгер 0560. Результат огляду 0,44 проміле, тест №2390, чим порушено вимоги п.2.9а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Білик І.А. від 28 вересня 2021 року у справі № 204/6779/21, провадження № 3/204/3132/21, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Даною постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2021 року, зокрема, встановлено, що згідно висновку КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР №32 від 19.08.2021 року вбачається, що за висновком огляду у ОСОБА_1 ознак сп`яніння не виявлено, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вказана постанова Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2021 року набрала законної сили і встановлені нею обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, і відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загально-конституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема, щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України, статті 1173-1176 ЦК України, Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державною лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами, що передбачено статтями 1173, 1174 ЦК України.

На підставі ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" в особі виникає право на відшкодування моральної шкоди з підстав, які визначені статтями 2, 4 цього Закону.

Статтями 2, 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження, в тому числі складали рапорти, протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача від 19.08.2021 року, отримували пояснення. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Як вбачається з позовної заяви та встановлено судом, у даній цивільній справі підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення відносно позивача у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, що свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, зважаючи на те, що відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Аналогічні висновки викладені у постановах Касаційного суду у складі Верховного Суду від 10.01.2019 року в справі № 532/1243/16-ц (провадження № 61-34251св18)) від 26.02.2020 року в справі № 142/143/17 (провадження № 61-5739св19), а також об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 року у справі № 569/1799/16-ц, і відповідно до положень ч.4 ст. 263 ЦПК України ці висновки щодо застосування відповідних норм права суд враховує при виборі і застосування норми права до правовідносин у даній цивільній справі.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, стаття 9 Закону "Про оперативно-розшукову діяльність"). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має залучити як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Статтею ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

За приписами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Згідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 172-10 - 172-20 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Статтею 1 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що уповноважений працівник поліції при складанні протоколу у справі про адміністративне правопорушення не діє як самостійний суб`єкт власних повноважень, а діє від імені Національної поліції, яка є центральним органом виконавчої влади. Шкода ж, завдана посадовою або службовою особою органу державної влади, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України), що спростовує посилання представника відповідача - патрульної поліції про необхідність встановлення судовим рішенням вини в діях поліцейського при складанні ним протоколу про адміністративне правопорушення у завданні позивачу моральної шкоди як обов`язкової підстави для компенсації моральної шкоди.

Підсумовуючи вищезазначені обставини в даній справі та застосовуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, суд прийшов до висновку, що захист порушеного права позивачем обрано у вірний спосіб.

Як зазначається у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95, N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З огляду на встановлені судом обставини та наведені вимоги чинного законодавства, суд вважає, що незаконними діями командира взводу 1 роти 2 батальйону 3 УПП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Назаренко М.О. по складанню відносно ОСОБА_1 вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення позивачу дійсно була заподіяна позивачу моральна шкода, яка полягає в заподіяних йому душевних стражданнях, яких він зазнав під час та в зв`язку із складанням вказаного протоколу та що не було спростовано відповідачами. Розмір заподіяної моральної шкоди позивач оцінив у сумі 50 000,00 грн.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачу, відносно якого було складено інспектором поліції протокол за ч.1 ст.130 КУпАП, за яким судом провадження у справі закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, виходячи з характеру, способу порушення прав позивача як людини і громадянина діями командира взводу 1 роти 2 батальйону 3 УПП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Назаренко М.О., з метою компенсувати понесені ним моральні страждання суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги позивача та зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області списати в безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 500 грн. 00 коп. на відшкодування завданої моральної шкоди, частково задовольнивши позовні вимоги позивача.

При цьому, визначаючи розмір компенсації позивачу моральної шкоди, суд керується принципами виваженості, розумності та справедливості, враховує правовідносини, що склалися між сторонами, та виходить з характеру та обсягу душевних страждань, яких позивач зазнав, їх тривалості та враховує, що закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 призвело до поновлення прав позивача, що також є достатньою сатисфакцією із урахуванням обставин цієї справи. Відшкодування моральної шкоди у розмірі 500,00 грн. буде розумним і справедливим відшкодуванням (компенсацією) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення позивача, а не про покарання відповідача за неправомірні дії, що не відповідало б засадам цивільного законодавства, визначеним статтею 2 ЦПК України. Решта частини позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано достатніх доказів заподіяння йому моральної шкоди у вказаному ним розмірі - 50000,00 грн.

Одночасно, враховуючи положення ст. 48 ЦПК України, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача, заявлені до командира взводу 1 роти 2 батальйону 3 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Назаренко Миколи Олексійовича, про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями службової особи, оскільки при складанні вищевказаного протоколу про адміністративну відповідальність даний відповідач виконував службові обов`язки, перебуваючи на службі в Департаменті патрульної поліції Національної поліції України Міністерства внутрішніх справ України в особі Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем витрати на сплату судового збору підлягає відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Міністерства внутрішніх справ України в особі Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області, Головного управління державної казначейської служби в Дніпропетровській області, про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями службової особи - задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби в Дніпропетровській області () списати в безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошові кошти в сумі 500 (п`ятсот) грн. 00 коп. на відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у розмірі 957,20 грн.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні решти частини позовних вимог до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Міністерства внутрішніх справ України в особі Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області, Головного управління державної казначейської служби в Дніпропетровській області, про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями службової особи.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до командира взводу 1 роти 2 батальйону 3 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Назаренко Миколи Олексійовича про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями службової особи.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева