Постанова

Іменем України

19 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 944/4790/19

провадження № 61-15852 св 21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах малолітнього ОСОБА_2 ;

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Українські лінії»; третя особа - ОСОБА_3 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Українські лінії» на постанову Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2019 року ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до ТОВ «Українські лінії», третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 16 грудня 2018 року ОСОБА_3 приблизно о 03 год. 20 хв., керуючи рейсовим автобусом «Київ-Вроцлав» марки «Neoplan N1122/3L», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись автодорогою сполученням «Львів-Краківець» у напрямку до м. Львова, у смт Івано-Франкове Яворівського району Львівської області, неподалік будинку № 28, що по вул. Яворівській, грубо порушив вимоги пункти 1.2; 1.5; 1.10; (в частині значення термінів «безпечна швидкість», «небезпека для руху»); пункти 2.3 (підпункту «д»), пункти 12.1; 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306; проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не врахував наявність несприятливих погодних умов у вигляді снігопаду, стан засніженого дорожнього покриття, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним автобуса, не впорався з керуванням та, без причин технічного характеру, виїхав на зустрічну смугу руху, по якій в цей час рухався автомобіль «Volvo 340», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 .

Такими своїми діями створив аварійну обстановку, яка призвела до зіткнення між цими транспортними засобами та смерть ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Вироком Яворівського районного суду Львівської області 26 липня 2019 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 286 КК України.

Вказувала, що трагічна смерть ОСОБА_5 , насамперед вплинула на її життя як дружини та на життя їх малолітнього сина ОСОБА_2 . Унаслідок втрати чоловіка вона відчуває душевну пустоту, замкнутість, перебуває в стані тривоги за майбуття та сьогодення. Малолітній син намагається зрозуміти чому батько більше не приходить додому, чому не телефонує, дитина стала тривожною, погано спить.

Оскільки засуджений ОСОБА_3 під час дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) керував транспортним засобом «Neoplan N1122/3L», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить відповідачу, а також здійснював рейсове перевезення пасажирів як працівник, який здійснює трудову функцію водія ТОВ «Українські лінії», то завдана моральна шкода підлягає стягненню з відповідача.

Ураховуючи наведене, позивач просила суд стягнути ТОВ «Українські лінії» на її користь 700 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та 700 тис. грн на відшкодування моральної шкоди на користь малолітнього ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 18 березня 2021 року у складі судді Карпин І. М. позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Українські лінії» 150 тис. грн на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 та 200 тис. грн на відшкодування моральної шкоди на користь малолітнього ОСОБА_2 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ТОВ «Українські лінії» є власником автобуса марки «Neoplan N1122/3L», яким керував ОСОБА_3 , перебуваючи на момент ДТП у трудових відносинах із відповідачем. Відтак, відповідач в силу положень статті 1172 ЦК України має відшкодувати шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі, суд першої інстанції виходив з того, що передчасна втрата чоловіка та батька спричинила моральні страждання, які з урахуванням принципу розумності, виваженості та справедливості визначено судом у розмірі, який, на думку суду, буде достатньою компенсацією завданих моральних страждань

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 -задоволено частково. Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 18 березня 2021 року змінено. Збільшено розмір відшкодування моральної шкоди з 150 тис. грн. до 500 тис. грн. на користь ОСОБА_1 та на користь малолітнього ОСОБА_2 з суми у розмірі 200 тис. грн. до 500 тис. грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Змінюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції виходив з того, що розмір відшкодування, визначений судом першої інстанції, не відповідає верховенству права, вимогам розумності і справедливості. У зв`язку із цим враховуючи засади розумності і справедливості, обставини справи, суд вважав, що розмір компенсації моральної шкоди слід збільшити для дружини і для сина - для кожного до 500 тис. грн. За конкретних обставин у даній справі цей розмір не може вважатися явно завищеним чи надмірним для відповідача, який здійснює діяльність з організації перевезень на професійній та постійній основі.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У вересні 2021 року ТОВ «Українські лінії» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просило оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 601/1399/18, від 26 лютого 2020 року у справі № 661/740/18, від 08 травня 2018 року у справі № 370/2580/15, від 19 вересня 2018 року у справі № 161/11814/14, що відповідає вимогам пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 листопада 2021 року касаційне провадження у справі відкрито та витребувано цивільну справу № 944/4790/19 із Яворівського районного суду Львівської області.

У листопаді 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2022 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд фактично без належного нормативного обґрунтування, з`ясування дійсних обставин справи, відсутності доказів та безпосередньої вини відповідача у вчиненні ДТП, безпідставно збільшив розмір відшкодування моральної шкоди, виключно на підставі того, що відповідач здійснює діяльність з організації перевезень на професійній та постійній основі. Вважало рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

16 грудня 2018 року ОСОБА_3 приблизно о 03 годині 20 хвилин, керуючи рейсовим автобусом «Київ-Вроцлав» марки «Neoplan N1122/3L», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись автодорогою сполученням «Львів-Краківець» у напрямку до м. Львова, у смт Івано-Франкове Яворівського району Львівської області, неподалік будинку № 28, що по вул. Яворівській, грубо порушив вимоги пункти 1.2; 1.5; 1.10; (в частині значення термінів «безпечна швидкість», «небезпека для руху»); пунктів 2.3 (підпункту «д»), пунктів 12.1; 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не врахував наявність несприятливих погодних умов у вигляді снігопаду, стан засніженого дорожнього покриття, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним автобуса, не впорався з керуванням та без причин технічного характеру виїхав на зустрічну смугу руху, по якій в цей час рухався автомобіль «Volvo 340», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , і такими своїми діями створив аварійну обстановку, яка призвела до зіткнення між цими транспортними засобами.

Унаслідок порушення водієм ОСОБА_3 зазначених пунктів Правил дорожнього руху відбулася ДТП, унаслідок якої водій автомобіля «Volvo 340» ОСОБА_4 та пасажири цього автомобіля ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 отримали кожний тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, що перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання їх смерті, а пасажир автомобіля «Volvo 340», ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Вироком Яворівського районного суду Львівської області від 26 липня 2019 року ОСОБА_3 засуджено за частиною третьою статті 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Строк відбуття покарання ОСОБА_3 вказано рахувати з часу його затримання - з 16 грудня 2018 року.

Вирішено питання пред`явлених цивільних позовів, судових витрат, речових доказів та питання накладених арештів.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 18 березня 2021 року, апеляційні скарги представника потерпілих (цивільних позивачів) - адвокатів Ільківа М. М., Стасюка О. В., представника ТОВ «Українські лінії» задоволено частково. Скасовано вирок Яворівського районного суду Львівської області від 26 липня 2019 року щодо ОСОБА_3 в частині вирішення цивільних позовів з направленням справи в цій частині для розгляду до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок суду залишено без зміни.

ТОВ «Українські лінії» є власником автобуса марки «Neoplan N1122/3L», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а ОСОБА_3 на момент ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «Українські лінії».

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ТОВ «Українські лінії» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Положеннями частини першої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Потерпілий має подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди внаслідок ДТП, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Встановивши, що ОСОБА_3 , який керував при скоєнні ДТП автобусом марки «Neoplan N1122/3L», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебував у трудових відносинах з ТОВ «Українські лінії», суди попередніх інстанцій дійшли загалом правильного висновку про те, що обов`язок щодо відшкодування моральної шкоди слід покласти на роботодавця в силу положень частини першої статті 1172 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Ураховуючи наведене та принципи розумності, виваженості та справедливості, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що обов`язок щодо відшкодування моральної шкоди слід покласти на роботодавця в силу положень частини першої статті 1172 ЦК України.

Визначаючи розмір моральної шкоди, апеляційний суд правильно виходив із засад розумності та справедливості, ураховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивачів, які втратили чоловіка та батька, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя душевні страждання; і відновити становище, яке існувало до смерті чоловіка та батька у житті позивачів неможливо.

Визначений судом апеляційної інстанції розмір відшкодування моральної шкоди у сумі по 500 тис. грн не може вважатися явно завищеним чи надмірним для відповідача, який здійснює діяльність з організації перевезень на професійній та постійній основі та усвідомлює ризики, пов`язані із здійсненням такої діяльності.

Верховний Суд погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, вважає їх достатньо мотивованими та обґрунтованими. При цьому колегія суддів враховує, що передчасна смерть чоловіка та батька, спричинила втрату важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження суду із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, які ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, і з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Українські лінії» залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта