Справа № 453/1180/22
№ провадження 2/453/429/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2022 року Сколівський районний суд Львівської області у складі: головуючого - судді Брони А.Л.,

секретаря судового засідання Бендеш А.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у залі суду у місті Сколе Львівської області в порядку позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи - Служби у справах дітей Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в:

22.09.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся у Сколівський районний суд Львівської області із позовною заявою до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Служби у справах дітей Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, в якій просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою судді від 05.10.2022 року, після отримання судом інформації про місце проживання (перебування) відповідача, який не є підприємцем, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне.

03 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 - ОСОБА_5 . Спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні цінності, що призвело до окремого проживання.

Зазначено, що разом з ОСОБА_1 залишився проживати його з відповідачкою старший син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Даний факт підтверджується довідками № 21 та № 22 від 05.04.2022 року, виданими ОСББ "Масарика-3".

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11.11.2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

З моменту фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин позивач проживає разом з сином ОСОБА_3 , повністю утримує його, дбає про добробут дитини, його розвиток, здоров`я та навчання. Матір дитини - ОСОБА_2 фактично самоусунулась від виховання сина і не бажає приймати участі в даному процесі. У діях відповідачки вбачається систематичне ухилення від виконання свого обов`язку щодо виховання сина, її уникнення від спілкування з ним, що є правовою підставною для позбавлення батьківських прав.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче засідання не з`явився, але попередньо подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 у підготовче засідання також не з`явилася, але попередньо подала заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити без її участі. Крім цього зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає та не заперечує щодо задоволення таких. Щодо винесення судом рішення в підготовчому засіданні не заперечує.

Третя особа - Служба у справах дітей Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, будучи належним чином повідомлена про дату та час судового засідання, явку свого представника в таке не забезпечила,

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до вимог ст.165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитини, яка досягла чотирнадцяти років.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

03 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції від 03.07.2015 року на підставі актового запису № 1370. Після укладення шлюбу дружині було присвоєно прізвище « ОСОБА_1 ».

Від вказаного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 - син ОСОБА_5 .

Як встановлено під час розгляду справи, з 2020 року сторони почали проживати окремо через те, що між ними спільне життя не склалося та через відсутність між ними взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини.

Після того, як сторони фактично припинили проживати разом, їх старший син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , залишився проживати зі своїм батьком - ОСОБА_1 .

Вказане підтверджується довідкою № 21, виданою 05.04.2022 року головою правління ОСББ «Масарика-3» Літвіновим В.Й.

Згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11.11.2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний.

Крім цього, відповідно до довідки № 22, виданої 05.04.2022 року головою правління ОСББ «Масарика-3» Літвіновим В.Й., ОСОБА_3 разом зі своїм батьком зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до характеристики, наданої директором закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 104 Карпа Т.Я., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідує ЗДО № 104 з 27.08.2018 року. На даний момент батьки хлопчика розлучені. Основний час дитина перебуває з татом, який піклується про хлопчика, створює для дитини комфортні умови, приймає участь у його вихованні.

Відповідно до статтей 11, 15 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені статтею 150 Сімейного кодексу України та полягають, зокрема, в наступному: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та інше.

Згідно статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Верховний Суд в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Зокрема, відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Як зазначено у пункті 52 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України», держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою. Однак, реалізація таких обов`язків держави вимагає від Відповідача активних дій, які б свідчили про його бажання скористатись такою допомогою держави. Однак, як вже зазначалось вище, відповідач самоусунувся від виховання власних дітей, не бажає з ними спілкуватись та дбати про них.

Відповідно до ч. 1 ст. З Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції, визначення компетентними органами, що розлучення дитини з батьками необхідне в якнайкращих інтересах дитини може бути необхідне у випадку, коли батьки не піклуються про дитину.

Відповідно до Положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, принципово визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Частиною 6 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний та духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Ті ж самі принципи закріплені вищезазначеною Декларацією прав дитини, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідачка, маючи реальну можливість виконувати свої батьківські обов`язки відносно сина ОСОБА_3 , зокрема, цікавитися таким, його життям, потребами, матеріально допомагати, дбати про його культурний та духовний розвиток, спілкуватися з ним, свідомо ухиляється від виконання таких обов`язків, оскільки жодних об`єктивних перешкод для виконання нею батьківських обов`язків судом не встановлено. Відповідачка фактично самоусунулася від виховання та утримання дитини, не виявляє у відношенні сина батьківської турботи, що вказує на нехтування нею як своїх батьківських прав так і батьківських обов`язків. Доказів протилежного відповідачкою до суду подано не було. Натомість, в матеріалах справи міститься заява, посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лойко О.І., згідно тексту якої ОСОБА_2 , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи правові наслідки та значення своїх дій і керуючи ними, діючи без будь-якого примусу, як фізичного так і психічного, не перебуваючи під впливом помилки, обману та тяжких обставин, надала свою вільну і безумовну згоду на позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі вищевикладеного, враховуючи визнання відповідачкою позовних вимог, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ґрунтуються на нормах чинного законодавства і підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 81, 89, 90, 95, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст.150, 164, 166 Сімейного кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , батьківських прав відносно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасники справи:

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: Служба у справах дітей Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, місцезнаходження: 82600, Львівська область, Стрийський район, смт. Козьова, вул. Європейська, 46, .

Суддя