Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

Справа №377/380/22

Провадження №2/377/206/22

25 жовтня 2022 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Бабич Н.С., за участю секретарів судового засідання Гніденко Н.П., Пскової А.І.,

представника позивача адвоката Климчук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Климчук Вікторія Володимирівна, до Дочірнього підприємства «Комерційне підприємство «АТАСС» Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

У С Т А Н О В И В:

22 серпня 2022 року до суду надійшла позовна заява, в якій позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Климчук Вікторія Володимирівна, посилаючись на статті 116-117 КЗпП України, просить:

- стягнути з Дочірнього підприємства «Комерційного підприємства «АТАСС» Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 10448 гривень 39 копійок;

- стягнути з Дочірнього підприємства «Комерційного підприємства «АТАСС» Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.12.2021 по 01.06.2022 в сумі 38936 гривень 31 копійку;

- стягнути з Дочірнього підприємства «Комерційного підприємства «АТАСС» Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 20 вересня 2021 року позивач за наказом №39-ос від 17.09.2021 був прийнятий на роботу контролером технічного стану колісних транспортних засобів до відповідача. 01 грудня 2021 року відповідно до наказу № 52-ос ОСОБА_1 звільнився з роботи за власним бажанням у зв`язку з невиплатою роботодавцем заробітної плати. У порушення статті 116 КЗпП України відповідач не провів з позивачем розрахунок при звільненні. Як вбачається з розрахункового листа позивача за листопад 2021 року, борг підприємства на кінець листопада 2021 року становить 10448,39 гривень. 01 лютого 2022 року та 03 серпня 2022 року позивач звертався до відповідача із заявами, в яких просив надати копії наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи, копію графіка роботи за посадою, довідку про розмір заборгованості по заробітній плати, про середньоденну заробітну плату та провести з ним повний розрахунок, але на вказані заяви відповідач не відреагував. Крім того, 06 липня 2022 року відповідачу рекомендованим листом з повідомленням був надісланий адвокатський запит з вимогою надати запитувані позивачем документи, який 09 серпня 2022 року був повернутий з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Тому, оскільки позивачу невідомий точний розмір заборгованості по заробітній платі, крім суми до виплати, що зазначена в розрахунковому листі за листопад 2021 року, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні розрахований ним за відсутності довідки про середню заробітну плату.

Ухвалою судді від 25 серпня 2022 року позовну заяву було залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам частини 4 статті 177 ЦПК України, та надано позивачу строк десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків

Ухвалою судді від 01 вересня 2022 року, після усунення недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд справи на 28 вересня 2022 року. Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та зобов`язано відповідача надати суду в строк до 27 вересня 2022 року завірені належним чином копію наказу №39-ос від 17.09.2021 про прийняття на роботу ОСОБА_1 , копію наказу № 52-ос від 01.12.2021 про звільнення з роботи ОСОБА_1 , графіку роботи за посадою контролера технічного стану колісних транспортних засобів за період з 20.09.2021 по 01.07.2022, довідку про розмір заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 станом на день його звільнення, довідку про середню заробітну плату за останні два календарні місяці (жовтень, листопад 2021 року ) роботи, що передували місяцю, в якому його було звільнено, із зазначенням інформації про середньоденну заробітну плату.

28 вересня 2022 року судовий розгляд справи було відкладено на 10 жовтня 2022 року на підставі частини 4 статті 223 ЦПК України.

10 жовтня 2022 року судове засідання у справі було відкладено за клопотанням представника позивача на 20 жовтня 2022 року на підставі пункту 2 частини 2 статті 223 ЦПК України.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Суду пояснила, що позивач працював у відповідача у період з 20 вересня 2021 року по 01 грудня 2022 року. День звільнення позивача з роботи 01 грудня 2021 року є його останнім робочим днем. Відповідач не провів розрахунок з позивачем у день його звільнення та по день розгляду справи. Позивач звертався до відповідача з письмовими заявами, в яких просив провести з ним розрахунок належних йому при звільненні сум, а також надати йому довідки про заборгованість по заробітний платі, середній заробіток, копії наказів про прийняття його на роботу та звільнення з роботи. Крім того, в інтересах позивача відповідачу був направлений адвокатський запит з аналогічними вимогами. Однак конверти з вказаними зверненнями повернулися неврученими з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання». Водночас першу заяву позивача відповідач отримав, проте позивач втратив докази її отримання відповідачем. Тому суму заборгованості по заробітній платі позивач вказав у позовній заяві на підставі розрахункового листа за листопад 2021 року, яка становить 10448,39 гривень з урахуванням утриманих податків і зборів. До звільнення позивач лише один раз отримував заробітну плату в сумі 1800 гривень, яка була виплачена йому готівкою у касі підприємства. При розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.12.2021 по 01.06.2022 позивач виходив з даних, вказаних у його розрахункових листах. Оскільки відповідач не надав графік роботи за посадою позивача, то кількість робочих днів за вказаний період позивач розрахував, виходячи із середньої кількості робочих днів у місяці -15,5 днів, тобто 15 днів у жовтні 2021 року + 16 днів у листопаді 2021 року : 2. Позивач підтверджує, що працював у відповідача вахтовим методом, тобто по 15-16 днів на місяць, на лікарняному не перебував. Після звільнення з роботи позивач ніде не працював, допомоги по соціальному забезпеченню у зв`язку з хворобою також не отримував. За вказаних обставин на підставі статті 117 КЗпП України представник позивача просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 38936,31 гривень за період з 02.12.2021, тобто з дня, наступного за днем звільнення позивача, по 01.06.2022, тобто за шість місяців. Також просила стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в сумі 992,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 гривень.

Відповідач свого представника у судове засідання повторно не направив, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за його місцезнаходженням, зазначеним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте конверт з судовою повісткою повернуто до суду з відміткою причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». У такому випадку відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України відповідач є належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання. Крім того, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Клопотання про відкладення розгляду справи та заяви про розгляд справи за відсутності його представника до суду не надав. Відзив на позовну заяву відповідач до суду не направив.

За наявності умов, передбачених статтями 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 20 жовтня 2022 року суд ухвалив заочне рішення у справі.

Суд, вислухавши вступне слово представника позивача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом, з витягу з трудової книжки позивача ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 встановлено, що він згідно з наказом № 39-ос від 17.09.2021 був прийнятий на роботу в Дочірнє підприємство «Комерційне підприємство «АТАСС» Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич» на посаду контролера технічного стану колісних транспортних засобів з 20 вересня 2021 року та відповідно до наказу від 01.12.2021 №52-ос був звільнений з посади за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України 01 грудня 2022 року (а. с. 12-13).

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 28.09.2022 Дочірнє підприємство «Комерційне підприємство «АТАСС» Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич» зареєстроване у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за такими параметрами: дата державної реєстрації 18.11.1996, дата запису 09.06.2005, номер запису: 0000366, код ЄДРПОУ юридичної особи: 24223526, місцезнаходження: Київська область, м.Славутич, вул. Ентузіастів, буд.6. Дані про перебування юридичної особи у процесі припинення, у тому числі дані про рішення щодо припинення юридичної особи відсутні (а.с.55-58).

З розрахункових листів позивача за період вересень- листопад 2021 року вбачається, що за вересень 2021 року нарахована заробітна плата за 5 днів становить 2236,37 гривень, утримано військового збору та податку на доходи фізичних осіб - 436,10 гривень, до виплати-1800,27 гривень, борг за підприємством на кінець місяця 1800,27 гривень; за жовтень 2021 року нарахована заробітна плата за 16 днів становить 6668,18 гривень, утримано військового збору та податку на доходи фізичних осіб -1300,29 гривень, до виплати -5367,89 гривень, борг за підприємством на початок місяця -1800,27 гривень, сплачено протягом місяця 1800,00 гривень, борг за підприємством на кінець місяця 5368,16 гривень; за листопад 2021 року нарахована заробітна плата за 15 днів становить 6310,84 гривні, утримано військового збору та податку на доходи фізичних осіб -1230,61 гривень, до виплати 5080,23 гривні, борг за підприємством на початок місяця 7168,16 гривень, виплачено протягом місяця 1800,00 гривень, борг за підприємством на кінець місяця 10448,39 гривень ( а.с. 18-19).

Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 , наданими Пенсійним фондом України, страхувальником Дочірнім підприємством «Комерційне підприємство «АТАСС» Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич» позивачу у вересні 2021 року нараховано заробітну плату в сумі 2236,37 гривень, у жовтні 2021 року 6668,18 гривень, у листопаді 2021 року 6310,84 гривень, у грудні 2021 року 2912,21 гривень (а. с. 14-17).

Як вбачається з позовної заяви та підтверджено представником позивача у судовому засіданні, позивач двічі звертався до відповідача із заявами від 01.02.2022 та від 03.08.2022, в яких просив надати йому довідки про розмір заборгованості по заробітній плати, про середньоденну заробітну плату, копію наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи, копію графіка роботи за посадою та провести з ним повний розрахунок.

На підтвердження обставин направлення відповідачу заяви від 03 серпня 2022 року позивачем надано її копію та копію конверта, в якому дана заява направлялась відповідачу та була повернута позивачу з поштовою відміткою причини повернення «за закінченням терміну зберігання», оригінал якого також було оглянуто в судовому засіданні за клопотанням представника позивача ( а.с.20, 80).

Докази звернення позивача до відповідача із заявою від 01 лютого 2022 року в матеріалах справи відсутні. Як пояснила в судовому засіданні представник позивача, документи, що підтверджують отримання відповідачем заяви від 01 лютого 2022 року позивач втратив.

06 липня 2022 року представник позивача адвокат Климчук Вікторія Володимирівна зверталася до відповідача з адвокатським запитом в інтересах позивача, у якому просила надати копії наказів про прийняття на роботу позивача, про звільнення його з роботи, копію графіка роботи за посадою, довідку про розмір заборгованості по заробітній платі, довідку про середню заробітну із зазначенням середньоденної заробітної плати, який направила засобами поштового зв`язку, але конверт повернувся неврученим з поштовою відміткою: «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 21-22).

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на дату звільнення позивача 01.12.2021) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на дату звільнення позивача 01.12.2021) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №75512623/19.

Як зазначено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,- наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 ( далі Порядок).

Статтею 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено «Порядок обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок).

Абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 3 розділу ІІІ Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Якщо період, за який нараховано премію чи іншу заохочувальну виплату, працівником відпрацьовано частково, під час обчислення середньої заробітної плати враховується сума у розмірі не більше фактично нарахованої суми премії чи іншої заохочувальної виплати.

За змістом пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абзацами першим, четвертим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Судом встановлено, що день звільнення позивача 01 грудня 2021 року є його останнім робочим днем.

Як вбачається з позовної заяви та пояснень представника позивача, відповідач не провів з позивачем розрахунок у день звільнення 01 грудня 2021 року та по день розгляду справи.

Докази проведення відповідачем фактичного розрахунку з позивачем та докази затримки виплати належних позивачеві при звільненні сум за відсутності вини відповідача у матеріалах справи відсутні.

На письмові заяви позивача відповідач заборгованість по заробітній платі не виплатив, довідки про розмір заборгованості по заробітній платі, про середню заробітну плату, копії наказу про прийняття на роботу та про звільнення з роботи, а також копії графіку роботи за посадою, яку обіймав позивач, не надав.

Відповідачем на виконання вимог ухвали судді від 01 вересня 2022 року довідка про розмір заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 станом на день його звільнення, довідка про середню заробітну плату позивача за останні два календарні місяці ( жовтень, листопад 2021року) роботи, що передували місяцю, в якому його було звільнено, із зазначенням інформації про середньоденну заробітну плату, а також копії наказу про прийняття на роботу та звільнення з роботи позивача, копії графіку роботи за посадою до суду також не надані.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 10448 гривень 39 копійок.

Дана сума заборгованості визначена відповідачем у розрахунковому листі позивача за листопад 2021 року з урахуванням утриманого військового збору і податку на доходи фізичних осіб, а також з урахуванням заборгованості за попередні періоди, тобто з вересня по листопад 2021 року, та сплаченої позивачу за вказаний період заробітної плати в сумі 1800 гривень.

У судовому засіданні представник позивача підтвердила те, що під час роботи у відповідача до звільнення позивач лише один раз отримував заробітну плату в сумі 1800 гривень, яка була виплачена йому готівкою у касі підприємства.

Суд зазначає, що з індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 , наданих Пенсійним фондом України, вбачається, що за грудень 2021 року відповідачем було нараховано позивачу заробітної плати за один день роботи в сумі 2912,21 гривень.

Як вбачається з позовної заяви, позивач не включив вказану суму заробітної плати до суми заборгованості по заробітній платі, яку просить стягнути з відповідача.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За вказаних обставин, суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилом частини п`ятої цієї статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи, що відповідачем відзив на позовну заяву не подано, розрахунок заборгованості по виплаті заробітної плати позивачу не спростований, то суд виходить із наявних у справі документів і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній плати в сумі 10448 гривень 39 копійок ( з урахуванням передбачених законом податків і зборів).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Тому на підставі пункту 2 частини першої статті 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення заборгованості по заробітній платі за один місяць ( за жовтень 2021 року), що становить 5367 гривень 89 копійок.

При цьому, суд зазначає, що оскільки позивач був прийнятий на роботу до відповідача лише 20 вересня 2021 року, тому судом допущено до негайного виконання суму заборгованості по заробітній платі позивача за повний місяць роботи, тобто за жовтень 2021 року.

Крім того, з трудової книжки позивача встановлено, що ОСОБА_1 був звільнений з роботи в Дочірньому підприємстві «Комерційне підприємство «АТАСС» Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортна співдружність Славутич» 01.12.2021, тому двома календарними місяцями його робити, що передували звільненню, є жовтень та листопад 2021 року.

Обчислюючи середньоденну заробітну плату позивача відповідно до п. 8 Порядку, суд виходить з такого розрахунку.

Заробітна плата позивача ОСОБА_1 за жовтень та листопад 2021 року становить згідно з розрахунковими листами та відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу, наданих Пенсійним фондом України, становить 12979,02 гривень (6668,18+6310,84). Кількість робочих днів позивача за вказаний період, виходячи з кількості його робочих днів, за які йому нараховувалася заробітна плата, про що зазначено у розрахункових листах, становить 31 день (у жовтні 2021 року 16 робочих днів; у листопаді 2021 року 15 робочих днів).

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача ОСОБА_1 становить 418,67 гривень (12979,02: 31 день = 418,67 гривень).

Аналогічний розрахунок середньоденної заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні наданий позивачем.

Враховуючи те, що позивач звільнений з роботи 01 грудня 2021 року, який був його останнім робочим днем, про що представник позивача повідомила в судовому засіданні, та підтверджено індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 , наданими Пенсійним фондом України, а остаточний розрахунок належних сум при звільненні до розгляду справи не було проведено то, виходячи з того, що позивач просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні лише за період з 02.12.2021 по 01.06.2022, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з наступного дня після звільнення позивача, а саме з 02.12.2021 та по 01.06.2022.

При цьому, визначаючи кількість робочих днів за період затримки у виплаті позивачу заробітної плати ( з 02 грудня 2021 року по 01 червня 2022 року), суд виходить із наявних документів у справі та погоджується з тим, що кількість робочих днів за період затримки розрахунку при звільненні (з 02 грудня 2021 року по 01 червня 2022 року) складає 93 робочі дні, виходячи із середньої кількості робочих днів позивача на місяць, які зазначені у розрахункових листах за жовтень-листопад 2021 року, за вказаний період, тобто за шість місяців, оскільки інші докази щодо графіку роботи за посадою позивача в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи зазначене, виходячи із наявних у суду доказів, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 02 грудня 2021 року по 01 червня 2022 року в сумі 38936 гривень 31 копійка (418,67 х 93 дні).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами.

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до роздруківки онлайн квитанції № 2532-7923-7688-9504 від 29.08.2022 при поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в сумі 992 гривні 40 копійок за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Оскільки в позовній заяві об`єднано дві позовні вимоги майнового характеру, за одну з яких (про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні) позивач при поданні позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 992 гривні 40 копійок, а за іншу позовну вимогу ( про стягнення заборгованості по заробітній платі) позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України « Про судовий збір», об`єктом справляння судового збору є позовна заява, а максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог, то за правилами статті 141 ЦПК України, статей 1-4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 992 гривні 40 копійок.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною другою цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За правилом частини 3 вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як зазначено у пункті третьому частини другої статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно з частиною третьою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Судом встановлено, що адвокат Климчук Вікторія Володимирівна надавала позивачу професійну правничу допомогу на підставі договору про надання правової допомоги №2-08-22 від 10.08.2022 р., пунктом 4.3. якого передбачено, що розмір гонорару за надання правової допомоги визначається за домовленістю сторін у фіксованому розмірі і складає 6000 гривен, який сплачується клієнтом авансом (а.с.24-26).

Згідно з попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат позивача, доданим до позовної заяви відповідно до ст.134 ЦПК України, попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правової допомоги становить 6000 гривень (а.с.32).

До позовної заяви додано детальний опис робіт ( наданих послуг) відповідно до ст.137 ЦПК України, здійснений виходячи з узгодженої між адвокатом Климчук В.В. та позивачем ОСОБА_1 вартості роботи адвоката, яка становить 6000 гривень, і є незмінною (а.с.30-31).

Згідно з актом наданих послуг від 15.08.2022, що є Додатком 2 до Договору № 2-08-22 від 10.08.2022 , адвокатом Климчук Вікторією Володимирівною була надана правнича допомога за договором про надання правової допомоги № 2-08-22 від 10.08.2022 в такому обсязі: зустрічі з клієнтом, надання консультацій щодо предмету звернення, вивчення наданих клієнтом документів, нормативних актів та матеріалів судової практики щодо предмету звернення, збирання доказів, складання позовної заяви, оформлення додатків до неї ( в т. ч. послуги друку, ксерокопіювання, засвідчення копії документів), складання клопотання про витребування доказів, подача документів до суду, всього на суму 6000 гривень ( а.с. 27).

Відповідно до рахунку-фактури № 2-08-22 від 15.08.2022 вартість послуг, наданих згідно з актом наданих послуг від 15.08.2022 адвокатом Климчук Вікторією Володимирівною та оплачених ОСОБА_1 , складає 6000 гривень, яка за надану правничу допомогу отримана готівкою згідно з довідкою № 2-02-22/1 від 15.08.2022 ( а.с.27 зв.ст., а.с. 28).

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

За змістом статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України»(Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Враховуючи час, затрачений адвокатом Климчук Вікторією Володимирівною на надання консультацій, вивчення наданих клієнтом документів, нормативних актів та матеріалів судової практики щодо предмету звернення, підготовку та складання позовної заяви, оформлення додатків до неї (в т. ч. послуги друку, ксерокопіювання, засвідчення копії документів), складання клопотання про витребування доказів, подачу документів до суду, обсяг та якість виконаних робіт, значення цієї справи для особи, яка є стороною у справі, суд вважає, що розмір витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката, в сумі 6000 гривень є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами у цій справі.

За таких обставин, враховуючи що відповідач клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу не заявляв, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 гривень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Комерційного підприємства «АТАСС» Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 10448 гривень 39 копійок ( з урахуванням передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів) та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 грудня 2021 року по 01 червня 2022 року в сумі 38936 гривень 31 копійку (без урахування передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів).

Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення заборгованості по заробітній платі в межах суми платежу за один місяць, що становить 5367 гривень 89 копійок.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Комерційного підприємства «АТАСС» Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич» на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 992 гривні 40 копійок.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Комерційного підприємства «АТАСС» Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 гривень.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Дочірнє підприємство «Комерційне підприємство «АТАСС» Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич», , місцезнаходження: Київська область, Вишгородський район, м.Славутич, вулиця Ентузіастів, будинок 6.

Повне заочне рішення суду складено 25 жовтня 2022 року.

Суддя Н. С. Бабич