КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/824/1461/2022 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі: Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

В Солом`янський районний суд міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», позивач, банк) з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, позичальник, боржник) в якому, з врахуванням зміни позовних вимог, просило звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження в зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 кредитного договору № 10-29/4904 від 25 грудня 2007 року.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 25 грудня 2007 року між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладений договір кредиту № 10-29/4904, відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти в сумі 264 000 доларів США, зі сплатою 12% річних та строком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця, згідно графіку, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 24 грудня 2022 року.

Також, 27 березня 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладений договір про внесення змін до договору кредиту № 10-29/4904 від 25 грудня 2007 року, яким сторони погодили викласти договір кредиту у новій редакції, а саме: в п. 1.1.1 сторони визначили, що кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 211 340,18 доларів США, зі сплатою 12,00 % річних та комісій в розмірі та порядку визначеному в додатку № 1 (тарифи) до цього договору, що є його невід`ємною частиною.

Погашення кредиту, з урахуванням розміру заборгованості за кредитом у сумі 211 340,18 доларів США, станом на дату підписання цього договору, має здійснюватись згідно графіку погашення, до 10 числа (включно) кожного місяця та з кінцевим терміном повернення всіх траншів кредиту до 24 грудня 2022 року, на умовах визначених цим договором.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, позичальник, зобов`язання щодо повернення кредиту, станом на 05 вересня 2016 року не виконав, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 виникла заборгованість в сумі 273 757,84 доларів США.

В забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , 25 грудня 2007 року укладено іпотечний договір № 02-10/4234, за умовами якого, ОСОБА_1 передано в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» нерухоме майно: домоволодіння, що складається з житлового будинку, позначеного на плані літерою «А», загальною площею 112,8 кв. м., житловою площею 63,4 кв. м., гаражу, позначеного на плані літерою «В», навісу, позначеного на плані літерою «Г», сараю, позначеного на плані літерою «Д», погребу під частиною «Д», вбиральні, позначеної на плані літерою «Е», споруджень, позначених на плані № 1-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, загальною площею 0,0644 га., кадастровий номер 69232006, призначеної для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,

Враховуючи невиконання відповідачем основного зобов`язання, позивач вважає, що має право звернутися до суду з вимогами до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

В рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором кредиту № 10-29/4904 від 25 грудня 2007 року перед ПАТ «Укрсоцбанк», звернено стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме: домоволодіння, що складається з житлового будинку, позначеного на плані літерою «А», загальною площею 112,8 кв. м., житловою площею 63,4 кв. м., гаражу, позначеного на плані літерою «В», навісу, позначеного на плані літерою «Г», сараю, позначеного на плані літерою «Д», погребу під частиною «Д», вбиральні, позначеної на плані літерою «Е», споруджень, позначених на плані № 1-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки, загальною площею 0,0644 га., кадастровий номер 69232006, призначеної для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у рахунок погашення заборгованості в розмірі 2 674 000 грн. від загальної суми заборгованості, яка станом на 05 вересня 2016 становить 7 290 985,98 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 5 00529,27 грн., сума заборгованості по відсоткам - 1 415 061,68 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 421 767,80 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 453 327,23 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судовий збір в сумі 42 000 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просить скасувати заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк», мотивуючи апеляційну скаргу тим, що рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження у порушення норм процесуального права, оскільки ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вказує на необхідність застосування наслідків спливу позовної давності, передбачених ст. 267 ЦК України, оскільки договір кредиту був укладений 25 грудня 2007 року.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що судом першої інстанції не був встановлений фактичний розмір заборгованості, та не досліджено, чи є прострочена заборгованість за кредитним договором співмірною з вартістю предмета іпотеки.

В апеляційній скарзі також зазначає, що копії всіх документів, які додані позивачем до позовної заяви не відповідають вимогам нормативно-правових актів, що регулюють порядок засвідчення копій документів, а отже не відповідають вимогам допустимості доказів, згідно ст. 78 ЦПК України, тому такі докази не повинні братись судом до уваги.

Посилається на те, що вона ніколи не отримувала з банківського (поточного) рахунку № НОМЕР_1 готівкову іноземну валюту в сумі 264 000 доларів США за договором кредиту № 10-29/4904 від 25 грудня 2007 року, тому вважає, що банком не виконане грошове зобов`язання за спірним договором, в зв`язку з чим, наявні підстави для визнання указаного договору недійсним з врахуванням приписів ч. 1 ст. 1051 ЦК України.

Також посилається на те, що кредитний договір є недійсним, оскільки банк здійснює нечесну підприємницьку діяльність. У договорі кредиту від 25 грудня 2007 року відсутня інформація про орієнтовну сукупну вартість кредиту, що є порушенням ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач лише з 05 жовтня 2011 року є уповноваженим банком, що має право надавати фінансовий кредити в іноземній валюті.

У наданих до апеляційного суду доповненнях до апеляційної скарги відповідач указує, що не була належним чином повідомлена про розгляд справи, так як відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, а також судової повістки - повідомлення, судове засідання у справі повинно було відбутися 12 березня 2019 року, а рішення у справі ухвалене 11 березня 2019 року.

Крім того, суд не звернув уваги на те, що майно, відносно якого судом вирішено питання про звернення стягнення, як на предмет іпотеки, є спільним сумісним майном подружжя, оскільки придбано під час перебування відповідача у зареєстрованому шлюбі з 1998 року із ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Співвласник майна ОСОБА_2 не був залучений у якості відповідача, та не може бути залучений як відповідач на стадії апеляційного провадження, тому указана обставина, на думку скаржника, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. В обгрунтування відповідних доводів, посилається на викладені у постановах Верховного Суду висновки у справах: № 145/702/156-ц від 25 березня 2019 року; № 344/14047/16-ц від 31 січня 2019 року; № 666/1229/16-ц від 12 лютого 2020 року; № 636/3142/19 від 08 квітня 2020 року та постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 372/51/16-ц від 12 грудня 2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу, правонаступник позивача - Акціонерне товариство «Альфа-Банк» заперечувало проти її задоволення, вважає викладені у апеляційній скарзі доводи безпідставними, просило залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Внаслідок реорганізації та припинення позивача, шляхом приєднання до Акціонерного товариства «Альфа Банк», правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків позивача за Передавальним актом є Акціонерне товариство «Альфа Банк», яке було залучено апеляційним судом до участі у розгляді справи, як його правонаступник.

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обгрунтованість рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 грудня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 10-29/4904, за яким, банк надав відповідачу у тимчасове користування, на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти в сумі 264 000,00 доларів США, зі сплатою 12% річних та порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 24 грудня 2022 року (том 1 а.с.11-14).

В забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір № 02-10/4234 від 25 грудня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В., зареєстрований в реєстрі № 4786, відповідно до якого, ОСОБА_1 передано в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» нерухоме майно, а саме: домоволодіння, що складається з житлового будинку, позначеного на плані літерою «А», загальною площею 112,8 кв. м., житловою площею 63,4 кв. м., гаражу, позначеного на плані літерою «В», навісу, позначеного на плані літерою «Г», сараю, позначеного на плані літерою «Д», погребу під частиною «Д», вбиральні, позначеної на плані літерою «Е», споруджень, позначених на плані № 1-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку, загальною площею 0,0644 га., кадастровий номер 69232006, призначеної для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с.25-26).

В подальшому, 27 березня 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін до договору кредиту № 10-29/4904 від 25 грудня 2007 року, яким сторони погодили викласти договір кредиту у новій редакції, а саме: в п. 1.1.1 договору про внесення змін, сторонами передбачено, що кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 211 340,18 доларів США, зі сплатою 12,00 % річних та комісій в розмірі та порядку визначеному в додатку №1 (тарифи) до цього договору, що є його невід`ємною частиною (том 1 а.с.15-24).

Погашення кредиту, враховуючи те, що станом на дату підписання даного договору, сума заборгованості за кредитом складає 211 340,18 доларів США, буде здійснюватись згідно графіку погашення до 10 числа (включно) кожного місяця та з кінцевим терміном повернення всіх траншів кредиту до 24 грудня 2022 року, на умовах визначених цим договором.

Сторони погодили, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно на суму фактичної заборгованості за кредитом, у валюті кредиту за методом факт/360, де факт - фактична кількість днів у періоді за який здійснюється нарахування процентів, 360 - умовна кількість днів у році. При розрахунку процентів, враховується день надання та не враховується день погашення кредиту (п. 2.3 договору про внесення змін).

Пунктом 2.6 договору про внесення змін встановлено, що погашення заборгованості позичальника за цим договором здійснюється, з урахуванням положень п.п. 1.1.3 цього договору в наступній черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами; прострочена заборгованість за комісіями; прострочена заборгованість за кредитом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за комісіями; строкова заборгованість за кредитом; пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів; штрафні санкції; в останню чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з пред`явленням вимоги за цим договором і звернення стягнення на засоби забезпечення виконання зобов`язань позичальником за договорами, вказаними в п. 1.3 цього договору, а також відшкодування збитків, завданих порушенням позичальником своїх зобов`язань за цим договором.

Відповідно до умов договору про внесення змін, позичальник зобов`язався забезпечити сплату процентів за використання кредиту в порядку та в розмірі, визначеному п.п. 1.1, 2.4, 2.7, 2.9 вказаного договору та комісії, в розмірах та в порядку, передбачених цим договором.

Згідно п. 3.3.8 договору про внесення змін, позичальник зобов`язався забезпечити своєчасне та в повному обсязі погашення кредиту із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1, 2.4 цього договору.

Змістом п. 4.1 договору про внесення змін передбачено, що у разі порушення позичальником прострочення строків сплати процентів в порядку та в розмірі визначеному п.п. 2.4, 2.7, 2.9 цього договору, комісій, передбачених умовами цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1, 3.2.3, 3.3.14 цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит.

В свою чергу, ОСОБА_1 належним чином не виконала взятих на себе зобов`язань за вищевказаним договором щодо щомісячного (до 10-го числа включно) погашення кредитної заборгованості в сумі 1 638,30 доларів США.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, станом на 05 вересня 2016 року, за договором кредиту № 10-29/4904 від 25 грудня 2007 року у неї виникла заборгованість в сумі 273 757,84 доларів США, що згідно курсу НБУ, на 05 вересня 2016 року становить 7 290 985,98 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 187 757,06 доларів США, що еквівалентно 5 000 529,27 грн.; сума заборгованості за відсотками - 53 131,94 доларів США, що еквівалентно 1 415 061,68 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 15 836,30 доларів США, що еквівалентно 421 767,80 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 17 032,54 доларів США, що еквівалентно 453 627,23 грн.

За таких обставин, в рахунок часткового погашення заборгованості, яка виникла у ОСОБА_1 за укладеним кредитним договором, ПАТ «Укрсоцбанк» просило звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п. 4.5 іпотечного договору, іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду.

У разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб зазначений у відповідному рішенні суду, а саме, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження (п. 4.6 іпотечного договору)

Для погашення заборгованості за спірним кредитним договором, 06 вересня 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» надіслав ОСОБА_1 письмову вимогу, в якій їй було запропоновано погасити заборгованість за кредитним договором та/або добровільно передати у власність банку предмет іпотеки, шляхом укладання договору про задоволення вимог іпотекодержателя в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, а також попереджено, що у випадку невиконання вимоги у тридцяти денний строк з моменту її отримання, банком будуть застосовані заходи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, яка була отримана відповідачем 12 вересня 2016 року, однак, протягом встановленого тридцяти денного строку, вимога банку залишилась не виконаною, що у відповідності до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» надає право позивачу розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до висновку про вартість майна від 03 серпня 2016 року, наданого суб`єктом оціночної діяльності ПП «Енергомакс» в рамках звіту про незалежну оцінку вартості майна, переданого в іпотеку - житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 112,8 кв. м., житловою площею 63,4 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , складає 2 030 000,00 грн. без ПДВ; вартість земельної ділянки, загальною площею 0,0644 га., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , складає 644 000,00 грн. без ПДВ (том 1 а.с.43-73).

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи із доведеності обставин укладення між позивачем та відповідачем кредитного та іпотечного договорів, невиконання ОСОБА_1 зобов`язань з повернення кредитних коштів та доведеності підстав для звернення стягнення на іпотечне майно, шляхом продажу його на торгах у рахунок погашення кредитної заборгованості.

Проте, враховуючи положення ст. 417 ЦПК України щодо обов`язковості вказівок, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, обставини встановлені при новому апеляційному розгляді, колегія суддів враховує наступне.

Так, у пункті 4.4 кредитного договору із змінами зазначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеня) (том 1 а.с.19).

Пунктами 3.3.7, 3.3.8 договору визначено обов`язки позичальника сплачувати проценти (не пізніше 10 числа кожного місяця) та погашати кредит (не пізніше 10 числа відповідного місяця, згідно графіку погашення кредиту, визначеного відповідним кредитним договором).

Враховуючи детальний розрахунок заборгованості за договором кредиту № 10-29/4904 від 25 грудня 2017 року, останній платіж по погашенню кредитної заборгованості ОСОБА_1 перед зверненням банку в суд, здійснено 08 травня 2014 року в сумі 1 582,30 доларів США та 0,82 доларів США (том 4 а.с.11).

Позовна заява в суд подана 07 листопада 2016 року.

В обумовлений договором строк: до 10 червня 2014 року, до 10 липня 2014 року, до 10 серпня 2014 року, до 10 вересня 2014 року, ОСОБА_1 погашення кредиту не здійснювала.

Таким чином, невиконання (неналежне виконання) ОСОБА_1 передбачених кредитним договором обов`язків щодо своєчасного погашення кредиту та сплати процентів протягом більше, ніж 90 календарних днів мало місце в період з 11 червня 2014 року до звернення позивача із вказаним позовом в суд - 07 листопада 2016 року, а саме: 90 календарних днів невиконання відповідачем обов`язків по поверненню кредиту настали 10 вересня 2014 року.

За положеннями п. 4.4 кредитного договору, з 10 вересня 2014 року строк користування кредитом сплив, а тому у банку - як кредитора та іпотекодержателя виникло права вимагати, а у ОСОБА_1 - як позичальника і іпотекодавця зобов`язання протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеня).

Оскільки відповідач взяте на себе зобов`язання, передбачене п. 4.4 кредитного договору, щодо дострокового погашення кредиту протягом одного робочого дня не виконала, то позивач на передбачених законом підставах звернувся до суду із вказаним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 640/4666/18 із аналогічних правовідносин Верховний Суд зазначив: «Пунктом 4.5 укладеного між банком та особою договору кредиту передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7 (яким у свою чергу встановлено зобов`язання позичальника сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному пунктами 1.1, 2.4, 2.10 цього договору, та комісії в розмірах та в порядку, передбачених цим договором), 3.3.8 (яким у свою чергу встановлено зобов`язання позичальника своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичне його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному пунктами 1.1, 2.4 договору) цього договору, протягом більше, ніж 90 (дев`яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

З аналізу змісту п. 4.5 договору кредиту випливає, що безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання є виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, так як у такому повідомленні банк не вимагає дострокового виконання зобов`язань.

Виходячи з наведеного, у разі прострочення виконання позичальником своїх зобов`язань відбувається автоматична зміна строку виконання основного зобов`язання та така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою статті 1050 ЦК України.»

Колегія суддів приймає до уваги наданий позивачем детальний розрахунок заборгованості за договором кредиту № 10-29/4904 від 25 грудня 2017 року, згідно якого, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем, станом на момент спливу строку користування кредитом складає 195 451,78 доларів США, з яких: 187 757,06 доларів США - сума заборгованості за кредитом; 7 694,72 доларів США - сума заборгованості за процентами, заборгованість по пені в сумі 12 263,82 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18 висловлена правова позиція про визначення валюти зобов`язання, у якій вказано, що як укладення так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству, а саме ЦК України та Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

За вказаних обставин, висновки суду першої інстанції щодо визначення кредитної заборгованості у гривні України та розміру цієї заборгованості на момент спливу строку користування кредитом не відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Приймаючи до уваги, що при розгляді справи, Солом`янський районний суд міста Києва неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, тому, відповідно до ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, із ухваленням у справі нового рішення, яким, позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

В рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором кредиту № 10-29/4904 від 25 грудня 2007 року перед ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», в розмірі 195 451 долар США 78 центів, з яких: 187 757 долар США 06 центів заборгованість за кредитом; 7 694 долари США 72 центи - заборгованість за процентами, заборгованість по пені в сумі 12 263 гривні 82 копійки, звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_1 : домоволодіння, що складається з житлового будинку, позначеного на плані літерою «А», загальною площею 112,8 кв. м., житловою площею 63,4 кв. м., гаражу, позначеного на плані літерою «В», навісу, позначеного на плані літерою «Г», сараю, позначеного на плані літерою «Д», погребу під частиною «Д», вбиральні, позначеної на плані літерою «Е», споруджень, позначених на плані № 1-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку, загальною площею 0,0644 га., кадастровий номер 69232006, призначеної для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку».

У доводах апеляційної скарги зазначено про порушення Солом`янським районним судом міста Києва норм процесуального права, а саме: п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Проте, такі доводи апеляційної скарги не можна визнати обґрунтованими, оскільки справу розпочато судом першої інстанції у листопаді 2016 року, а відтак, судом були застосовані норми процесуального права, які були чинні на час вчинення процесуальних дій.

Норми, що регулюють порядок розгляду справ у спрощеному та загальному позовному провадженні набрали чинності 15 грудня 2017 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Тобто, розгляд справи підлягає продовженню, а не початку заново за новими правилами.

Відтак, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції процедури розгляду справи, що призвело до порушення прав відповідача, а саме позбавило її можливості подати зустрічний позов, докази та заявити про пропуск позивачем строку позовної давності, не знайшли свого підтвердження.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем, до позовної заяви, як докази, подані копії документів, які не повинні братись судом до уваги відповідно до ч. 2, 6 ст. 95 ЦПК України, та не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки приписами ч. 2 указаної статті, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом є безпідставними, так як ч. 3 ст. 95 ЦПК України передбачено, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

У матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача із клопотаннями про витребування оригіналів документів з тих підстав, що вона ставила під сумнів відповідність поданих копії, які б відрізнялись від наявних у неї примірників.

Відповідач, також із посиланням на практику Верховного Суду та відповідно до його висновків, викладених в постановах від 31 січня 2019 року у справі № 344/14047/16-ц, від 25 березня 2019 року у справі № 145/702/15-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, вважає, що наявні підстави для відмови банку у задоволенні позову в зв`язку не залученням до участі у справі, у якості відповідача її чоловіка - ОСОБА_2 , як співвласника переданого в іпотеку майна. Однак, указана практика не може бути застосована при розгляді цього спору, оскільки стосується інших обставин.

Згідно з вимогами ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст. 65 СК України, інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За змістом наведених норм, факт використання спільних коштів не в інтересах сім`ї, повинен бути доведеним відповідними доказами.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 761/32404/14-ц.

Як убачається із матеріалів справи, в забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір від 25 грудня 2007 року, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 передано в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» нерухоме майно, який її чоловік - ОСОБА_2 не оспорював.

Він також не оскаржував рішення суду від 11 березня 2019 року шляхом подання апеляційної скарги, а отже не заявляв про порушення будь-яких його прав.

Доводів, у частині неправильності визначення позивачем суми заборгованості, з наведенням відповідачем власного розрахунку, апеляційна скарга не містить.

Інші доводи апеляційної скарги про порушенням норм процесуального права, неправильне застосуванням норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи не спростовують висновків щодо наявності правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 року скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.

В рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) за договором кредиту № 10-29/4904 від 25 грудня 2007 року перед Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», в розмірі 195 451 долар США 78 центів, з яких: 187 757 долар США 06 центів - заборгованість за кредитом; 7 694 долари США 72 центи - заборгованість за процентами; заборгованість по пені в сумі 12 263 гривні 82 копійки, звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме: домоволодіння, що складається з житлового будинку, позначеного на плані літерою «А», загальною площею 112,8 кв. м., житловою площею 63,4 кв. м., гаражу, позначеного на плані літерою «В», навісу, позначеного на плані літерою «Г», сараю, позначеного на плані літерою «Д», погребу під частиною «Д», вбиральні, позначеної на плані літерою «Е», споруджень, позначених на плані № 1-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки, загальною площею 0,0644 га., кадастровий номер 69232006, призначеної для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку».

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», судовий збір в сумі 42 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А.Слюсар