Справа №463/7368/22
Провадження №4-с/463/23/22
УХВАЛА
іменем України

24 жовтня 2022 року м. Львів

Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Яворського С.Й.
секретар судового засідання Козак О.Ю.

з участю: скаржника (боржника за виконавчим документом) - ОСОБА_1 ;
заінтересованої особи: стягувача ОСОБА_2
державного виконавця Марчук К.С.

розглянувши скаргу ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) на дії державного виконавця, заінтересована особа: стягувач ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження: старший державний виконавець Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Марчук К.С. (місцезнаходження: 79007, м.Львів, вул. Котлярська, 6, ),
встановив :

ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою на дії державного виконавця, заінтересована особа: стягувач ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження: старший державний виконавець Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Марчук К.С. (місцезнаходження: 79007, м.Львів, вул. Котлярська, 6, ), відповідно до якої просить: визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМРУМЮ Марчук Катерини Сергіївни щодо залишення арешту грошових коштів заробітної плати на картковому рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 для зарахування заробітної плати від військової частини НОМЕР_3 .
В обгрунтування скарги зазначив, що на виконанні в старшого державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Марчук К.С. перебуває виконавчий лист №2/1312/1223/12, виданий 30.08.2013 року Личаківським районним судом м. Львова, про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 278950 грн. боргу та 1820 гривень судових витрат (виконавче провадження №60417593). 13.09.2022 року скаржник не зміг в черговий раз отримати свою заробітну плату (грошове забезпечення) та звернувшись з дани м питаням до банківської установи, дізнався про накладення арешту на його картковий рахунок на який він отримує заробітну плату (грошове забезпечення). Як з`ясувалось, на його картковий рахунок НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», був накладений арешт на підставі постанови старшого державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Марчук К.С. про арешт коштів боржника від 12.09.2022 року. Скаржник зазначає, що заробітна плата (грошове забезпечення), яку він отримує у військовій частині НОМЕР_3 є єдиним джерелом доходу для нього та його сім`ї. У зв`язку з зазначеним арештом, він не може отримати заробітну плату (грошове забезпечення), яка являється єдиним джерелом його існування, також немає можливості утримувати його сім`ю, оплачувати комунальні платежі, взагалі існувати. Він звертався до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) із заявою про зняття арешту із зарплатного рахунку, до якої було подано оригінал довідки від 14.09.2022 року виданої АТ КБ «Приватбанк», однак така залишились без задоволення. Тому вимушений звернутись до суду з вказаною скаргою.
ОСОБА_1 в судовому засіданні скаргу підтримав та просять її задоволити.
Стягувач ОСОБА_2 та старший державний виконавець Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Марчук К.С. в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечили, в задоволенні такої просять відмовити.
Заслухавши учасників судового процесу, розглянувши матеріали справи, скаргу, мотиви її обґрунтування, надавши правову кваліфікацію діям учасників виконавчого провадження, правову норму, яка підлягає застосуванню у відносинах сторін, дослідивши її фактичні обставини, пов`язані з виконанням рішення суду, врахувавши доводи боржника, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КонституцієюУкраїни, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідноіз ст. 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Частиною 2 ст. 13 Закону № 1404-VIII визнано, що арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Судом встановлено, щов на виконанні в старшого державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Марчук К.С. перебуває виконавчий лист №2/1312/1223/12, виданий 30.08.2013 року Личаківським районним судом м. Львова, про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 278950 грн. боргу та 1820 гривень судових витрат (виконавче провадження №60417593)..
12.09.2022 року старшим державним виконавцем Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Марчук К.С., винесено постанову про арешт коштів боржника ВП №60417593, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 .
Скаржник ОСОБА_1 з постановою про арешт коштів боржника не погоджується та вважає, що державний виконавець при її винесенні не дотримався норм Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок чого вказана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.
Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч.1). Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника (ч.2). Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (ч.3).

Відповідно до п.2 ст. 48 Закону України Про виконавче провадження Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Виходячи з правового аналізу наведених норм права вбачається, що під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України Про виконавче провадження встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України Про виконавче провадження повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України Про виконавче провадження.

Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 905/361/19.

При цьому передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.
Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.
Також, суд враховує правову позицію Верховного суду, висловлену в постанові від 12.12.2018 року № 399/142/16-ц, згідно якої - якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права особи, яка звернулась до суду, суд, відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Постановою про арешт коштів боржника ВП №60417593 від 12.09.2022 року, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на картковому рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 для зарахування заробітної плати від військової частини НОМЕР_3 , підтвердженням чого є довідки видані АТ КБ «ПриватБанк» та командиром військової частини НОМЕР_3 .

Отже, при винесенні оскаржуваної постанови накладено арешт, в тому числі, і на рахунок, на який зараховується заробітна плата ОСОБА_1 у зв`язку із чим скаржник позбавлений можливості отримання заробітної плати.
Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України).
Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно - ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Приписами частини 1 статті 2, частини 2 статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року № 95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого втому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працюУкраїни, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про працю».

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено накладення арешту на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші соціальні доходи боржника.
Натомість, у розділі ІХ Закону України "Про виконавче провадження" передбачено дії державного виконавця у разі виявлення що боржник отримує заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 68 ЗУ "Про виконавчепровадження" стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Частиною 2 статті 70 Закону визначено, що з заробітної плати боржника може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сімї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також у звязку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сумм заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.
Отже, накладення арешту на грошові кошти, що містяться на картковому рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 для зарахування заробітної плати від військової частини НОМЕР_3 та являються заробітною платою, суперечать приписам ч. 2 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В той же час статтею 43 Конституції України гарантовано, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом; громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Накладення арешту на грошові кошти, що містяться на картковому рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 для зарахування заробітної плати від військової частини НОМЕР_3 та являються заробітною платою, призводить до порушення конституційних прав заявника та позбавляє його коштів на існування, та суперечить порядку утримання із заробітної плати.
Отже, скарга скаржника у частині зобов`язання старшого державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Марчук Катерину Сергіївну скасувати арешт грошових коштів, які є заробітною платою, на картковому рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 для зарахування заробітної плати, є підставною та підлягає до задоволення.
Даний висновок не суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній в постанові від 20.04.2022 року Справа № 756/8815/20 (Провадження № 14-218цс21).
Що стосується вимоги скарги щодо визнання неправомірною бездіяльності старшого державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Марчук Катерини Сергіївни щодо залишення арешту грошових коштів заробітної плати на вищезазначеному картковому рахунку, то така задоволенню не підлягає, оскільки така підстава не належить до підстав для зняття виконавцем арешту передбаченим ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», тому арешт може бути знятий за рішенням суду.

Керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, суд -

постановив

Скаргу ОСОБА_1 - задоволити частково.
Зобов`язати старшого державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Марчук Катерину Сергіївну скасувати арешт грошових коштів, які є заробітною платою, на картковому рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 для зарахування заробітної плати.
В решті частини скарги відмовити.
Про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Повний тексту ухвали складено 27.10.2022 року.

Суддя С.Й. Яворський