№ 536/1338/22
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

27 жовтня 2022 року м.Кременчук

Суддя Кременчуцького районного суду Полтавської області Река А.С., вирішуючи питання про можливість відкриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

Встановив:

До Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , згідно якого просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дні подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, перевіривши матеріали позову, було встановлено наступне.

20 січня 2017 року позивач ОСОБА_1 вже зверталася до Кременчуцького районного суду Полтавської області із позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд, у тому числі, стягнути з ОСОБА_2 на її користь на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 лютого 2017 року по справі № 426/100/17 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини було задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 20.01.2017 року до досягнення дитиною повноліття. Зазначене рішення набрало законної сили.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 182 Сімейного Кодексу України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20 червня 2019 року в справі № 61-51сво18

З огляду на вищевикладене, зміна розміру аліментів, а саме з 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку відповідно до позовної заяви, поданої ОСОБА_1 до Кременчуцького районного суду Полтавської області 20 січня 2017 року на 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку відповідно до позовної заяви ОСОБА_1 , поданої до Кременчуцького районного суду Полтавської області 25 жовтня 2022 року не тягне за собою зміну предмету позову.

Таким чином, встановлено, що позивач ОСОБА_1 вже зверталася з аналогічним позовом до відповідача ОСОБА_2 , тобто суб`єктний склад сторін у справі, предмет та підстави позовів є тотожними.

Повторне подання на розгляд суду такої самої заяви (про той самий предмет, з тих самих підстав і між тими самими сторонами) не допускається, на вимогах ЦПК України не ґрунтується і суперечить фундаментальному аспекту верховенства права - принципу юридичної визначеності.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що "одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicataпринципу остаточного характеру судового рішення. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення лише через те, що вона переслідує мету домогтися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру" (рішення у справі "Пономарьов проти України", заява №3236/03, п.40; див. також рішення у справі "Рябих проти Росії", заява №52854/99, п.52).

Принцип правової визначеності вимагає, що при розгляді будь-яких справ суди не повинні ставити під сумнів законність ухвалених судових рішень.

У тих випадках, коли справа вже вирішена судом або коли сторони розпорядилися своїми правами певним чином і суд затвердив ці дії, повторне звернення до суду не допускається. Неможливість повторного розгляду справи, коли є судове рішення, що набрало законної сили і не скасоване у встановленому законом порядку, перш за все пов`язана з виключністю судового рішення. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

За таких обставин, враховуючи зміст вимог п. 2 ч. 1ст. 186 ЦПК України, з огляду на недопустимість повторного вирішення судових справ за заявами поданими про той самий предмет, з тих самих підстав і між тими самими сторонами, у відкритті провадження слід відмовити.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст.186,258, 260-261 ЦПК України,-

Ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з такою самою заявою.

Копію ухвали разом із матеріалами заяви направити на адресу заявника.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення цієї ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяА. С. Река