Справа № 490/1757/22
н/п 2/490/1696/2022
Центральний районний суд м. Миколаєва
У Х В А Л А

26 жовтня 2022 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі Марченку О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Миколаївський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» про оформлення звільнення, відправлення трудової книжки та стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2022 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов ОСОБА_1 до ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України», у якому позивач просить:

оформити звільнення, в зв`язку з порушенням роботодавцем Кодексу законів «Про працю», а саме несплатою заробітної плати, згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України;

відправити трудову книжку по пошті;

провести розрахунок по виплаті заробітної плати у сумі 243 890,41 грн.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 червня 2021 року суддею Шолох Л.М. справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у ній та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку прощеного позовного провадження.

09 серпня 2022 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій позивач просить стягнути з ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» середню заробітну плату у розмірі 58 610 грн 76 коп. (за період з 24 травня 2022 року до 09 серпня 2022 року);

стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 50 000 грн 00 коп.;

зобов?язати відповідача зареєструвати в ФСС заяви-розрахунки 6 лікарняних на суму 31 472 грн 50 коп. та перерахувати позивачу.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2022 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 в частині стягнення середньої заробітної плати та зобов`язання відповідача зареєструвати в ФСС заяви - розрахунок 6 лікарняних на суму 31 472 грн 50 коп. та перерахувати позивачу. Одночасно з цим задоволено заяву ОСОБА_1 та залишено без її позов в частині позовних вимог про стягнення з Державного підприємства «Миколаївський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 50 000 грн 00 коп.

В судове засідання з`явилася позивач, представник відповідача не зяився з невідомих причин.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст.17 Закону України23лютого 2006року №3477-IV«Провиконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п.1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У ст.19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Із наведеного можливо дійти висновку, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, які передбачено у ст. 2 ЦПК України, і до яких віднесено справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому суди повинні керуватися принципом правової визначеності і не допускати наявності провадження, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами у різних юрисдикціях.

26 жовтня 2022 року суду з мережі Інтернет та Єдиного державного реєстру судових рішень отримано ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 29 квітня 2021 року стало відомо про відкриття провадження у справі №915/1489/20 про банкрутство Державного підприємства «Миколаївський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» (54029, м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, 2-А, ).

Цією ухвалою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, тобто Державного підприємства «Миколаївський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» з 29 квітня 2021 року, та вирішено інші питання щодо порушення справи про банкрутство.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

21.10.2019 року втратив чинність Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», у зв`язку із введенням в дію Кодексу України з процедур банкрутства ( №2597-УШ в редакції від 21.10.2019 р.) (ч.2 «Прикінцевих та перехідних положень» Кодексу України з процедур банкрутства).

Частиною 4 «Прикінцевих та перехідних положень» Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Згідно частин 1 та 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Таким чином, норми Кодексу України з процедур банкрутства передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Отже, порушення провадження у справі про банкрутство боржника обумовлює особливість вирішення таких спорів і полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються по суті саме у межах справи про банкрутство.

Дана позиція висловлена у Постанові Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 19.06.2018 у справі №908/4057/14 та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №607/6254/15-ц (Провадження №14-404цс19), де зокрема зазначено і те, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута.

Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.01.2020 також зазначила, що закриття провадження у справі є недоцільним, оскільки такі дії перешкоджають позивачу у доступі до правосуддя та унеможливлюють захист його прав у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням визначених строків звернення.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч.3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

У відповідності до ч.9 ст.10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Враховуючи наведене, суд вважає, що справу №490/1757/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Миколаївський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» про оформлення звільнення, відправлення трудової книжки та стягнення заробітної плати, слід передати за підсудністю до Господарського суду Миколаївської області, оскільки відносно відповідача - Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна Акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 29.04.2021 року було відкрито провадження у справі про банкрутство (справа №915/1489/20).

Керуючись статтями 30, 31, 260, 261, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Матеріали справи № 490/1757/22 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Миколаївський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» про оформлення звільнення, відправлення трудової книжки та стягнення заробітної плати передати до Господарського суду Миколаївської області.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з моменту її постановлення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Л.М. Шолох