Справа № 242/2537/21
Провадження № 6/242/68/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі судового засідання Уварові М.В., за участі представника ДП «Селидіввугілля» Петренко Н.О., представника стягувача Сорока С.С., розглянувши заяву представника Державного підприємства «Селидіввугілля», стягував ОСОБА_1 , зацікавлена особа Селидівський відділу ДВС у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

До Селидівського міського суду Донецької області, який розглянув справу як суд першої інстанції, надійшла заява представника ДП «Селидіввугілля» про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, яка мотивована тим, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 21.10.2021, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 16.02.2022, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з Державного підприємства «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 грудня 2018 року по 21 жовтня 2021 року у розмірі 893 602 (вісімсот дев`яносто три тисячі шістсот дві) грн. 90 коп. та судовий збір у розмірі 236,99 грн. Вказує, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 21.10.2019 року у справі № 242/3602/19 позов ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, третя особа Ліквідаційна комісія ДП «Селидіввугілля», про визнання наказу незаконним та поновлення на роботі, задоволено та поновлено позивача на посаді генерального директора ДП «Селидіввугілля». В подальшому постановою Донецького апеляційного суду від 13.02.2020 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано та в задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного Суду від 13.01.2021 року постанову апеляційної інстанції від 13.02.2020 року скасовано та справу передано на новий розгляд до апеляційної інстанції. Постановою Донецького апеляційного суду від 14.05.2021 року ОСОБА_1 поновлено на посаді генерального директора ДП «Селидіввугілля» з 12.12.2018 року, але постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.02.2022 по справі № 242/3602/19, рішення Селидівського міського суду від 21.10.2019 та постанову Донецького апеляційного суду від 14.05.2021 скасовано та відмовлено у задоволенні позовних вимог. 06.06.2022 Селидівським міським судом Донецької області було видано виконавчий лист у справі № 242/2537/21 та постановою заступника начальника Селидівського відділу ДВС у Покровському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 12.07.2022 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 242/2537/21 від 06.06.2022. ДП «Селидіввугілля» звернулося до Селидівського міського суду Донецької області з заявою про перегляд судового рішення № 242/2537/21 за нововиявленими обставинами, тому вважає, що до перегляду вказаного рішення за нововиявленими обставинами виданий виконавчий лист не може бути виконаним до перегляду справи за нововиявленими обставинами, а тому виникла необхідність звернутися до суду з заявою про визнання виконавчого листа у справі № 242/2537/21, виданого 06.06.2022, таким, що не підлягає виконанню.

Представник ДП «Селидіввугілля» підтримав подану заяву та просить її задовольнити.

Представник стягувача заперечував проти задоволення заяви.

Представник зацікавленої особи надав заяву про розгляд без його участі та просить відмовити.

Дослідивши подану заяву, матеріали цивільної справи та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд прийшов до наступного.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 21.10.2021, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 16.02.2022, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з Державного підприємства «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 грудня 2018 року по 21 жовтня 2021 року у розмірі 893 602 (вісімсот дев`яносто три тисячі шістсот дві) грн. 90 коп. та судовий збір у розмірі 236,99 грн.

Як вказує представник заявника та в письмовій заяві представник зацікавленої особи, 06.06.2022 Селидівським міським судом Донецької області було видано виконавчий лист № 242/2537/21 з примусового виконання вказаного рішення суду та 12.07.2022 відкрито виконавче провадження з його виконання.

Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення "або з інших причин" стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Як роз`яснив ВСС України в інформаційному листі від 01 липня 2015 року "Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах" у зв`язку з відсутністю чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у суддів виникали труднощі під час її застосування. Так, словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Разом з тим, за наявності судового рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, заявником при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не доведено, що його обов`язок, як боржника, припинився з інших причин, передбачених положеннями статті 432 ЦПК України, а подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, яка ще не розглянута по суті, не може вважатися такою підставою.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положення статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

У пілотному рішенні у справі "Бурдов проти Росії" від 7 травня 2002 року Європейський суд, вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права ("право на суд"), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їхньої справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухваленого будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова "судового розгляду" .

У справі "Soering vsUK" [5] Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними положеннями цивільного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого листа №242/2537/21, виданого 06.06.2022 Селидівським міським судом Донецької області, таким, що не підлягає виконанню, оскільки рішення суду від 21.10.2021, на підставі якого було видано виконавчий лист, на теперішній час не скасовано, є чинним, а подана заява про його перегляд за нововиявленими обставинами ще не розглянута по суті.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 258-261, 263, 432 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника Державного підприємства «Селидіввугілля», стягував ОСОБА_1 , зацікавлена особа Селидівський відділу ДВС у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня підписання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя В.Г. Черков