Номер провадження: 22-ц/813/3728/22
Справа № 509/6294/20
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Сидоренко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника Овідіопольської селищної ради Крутоголової Оксани Олександрівни на заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Калаглійська сільська рада Овідіопольського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та визнання особи такою, що втратила право користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

10 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом, у якому просила суд визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 59 кв.м, який розташований на земельній ділянці, загальною площею: 1,03 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнати ОСОБА_3 таким, що припинив право користування земельною ділянкою, загальною площею 0,32 га, що є частиною земельної ділянки загальною площею 0,41 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4-9).

11 лютого 2021 року заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 59 кв.м, який розташований на земельній ділянці, загальною площею: 1,03 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано ОСОБА_3 таким, що припинив право користування земельною ділянкою, загальною площею 0,32 га, що є частиною земельної ділянки загальною площею 0,41 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 85-88).

23 липня 2021 року Одеським апеляційним судом отримано апеляційну скаргу представника Овідіопольської селищної ради Крутоголової Оксани Олександрівни на заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 лютого 2021 року. Апелянт вказує, що Овідіопольська селищна рада є правонаступником Калаглійської сільської ради та не погоджується з прийнятим рішенням, вважає його таким, що підлягає скасуванню. На думку апелянта, відсутні підстави для виникнення набувальної власності, адже позов про визнання права власності за давністю не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала хто є власником. Апелянт наголошує, що ОСОБА_2 є власником будинку та своє право власності не відчужував, в свою чергу ОСОБА_1 сама зазначила , що у 1998 році познайомилась з ОСОБА_2 у якого мала намір придбати житловий будинок, а отже, як вважає апелянт, власник майна був відомий позивачу. Апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції зазначив, що станом на день купівлі у ОСОБА_2 житлового будинку, він був розташований на земельній ділянці площею 0,71 га, яка не приватизована, а у довідці Калаглійської сільської ради від 24.11.2020 року площа земельної ділянки вказана 1,03 га. Також апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно визнання ОСОБА_3 таким, що припинив право користування земельною ділянкою. Стосовно цього апелянт зазначає, що ОСОБА_3 не є та ніколи не був власником вказаної земельної ділянки, не отримував її у користування, а вона перебувала і перебуває у комунальній власності. Крім цього, апелянт наголошує, що земельна ділянка не є сформованою, не має кадастрового номеру, не визначені її межі, не внесена інформація до відповідних реєстрів. Тобто, апелянт стверджує, що ОСОБА_3 відмовився від користування земельною ділянкою, яка ніколи не перебувала в його користуванні та безпідставно погодив надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення частини даної ділянки безоплатно у власність ОСОБА_1 . З огляду на зазначене, апелянт просить суд заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.02.2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Сторони про час та порядок проведення судового засідання 06 жовтня 2022 року повідомлені належним чином. 04 жовтня 2022 року до Одеського апеляційного суду надійшло клопотання представника Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області Крутоголової Оксани Олександрівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яка було залишено без розгляду ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 жовтня 2022 року у зв`язку із тим, що заявник не надав підтвердження направлення копій своєї заяви іншим учасникам справи. Інші учасники справи клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції до суду не подавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване заочне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що судом було перевірено законність вимог позивача та встановлено, що позивач добросовісно, відкрито, володіє нерухомим майном протягом більше 10 років, тому суд першої інстанції вважав, що позивач дійсно набув право власності на зазначене майно, у зв`язку з чим, задовольнив позовні вимоги (а.с. 88).

Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обставини справи та оцінка апеляційного суду.

Позивач ОСОБА_1 вказує на те, що 22 травня 1998 року вона зі своєю матір`ю, ОСОБА_4 , будучи жителями м. Одеса, приїхали до с. Миколаївка Овідіопольського району Одеської області з метою придбання житлового будинку. Того ж дня вони познайомились з ОСОБА_2 та оглянули належний йому на праві приватної власності житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 4).

Право власності ОСОБА_2 на даний житловий будинок підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Овідіопольської державної нотаріальної контори, реєстраційний номер 893 від 14 квітня 1988 року, що була витребувана на підставі ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 грудня 2020 року з Одеського державного нотаріального архіву (а.с. 68-70).

Позивачка вказує, що її влаштував стан будинку та місце його розташування і вони домовились з ОСОБА_2 , про купівлю даного будинку за 2000 доларів США. Також, позивач повідомила, що оскільки ОСОБА_2 були потрібні гроші для термінового вирішення особистих питань, 23 травня 1998 року, вони знову приїхали до с. Миколаївки та повністю розрахувались з ним за даний будинок, передавши ОСОБА_2 2000 доларів США. Після повного розрахунку, вони домовились з ОСОБА_2 , що переїжджають жити до даного будинку та, оскільки, за словами позивачки, день розрахунку, а саме 23.05.1998 року це була субота, то нотаріальне посвідчення даного договору купівлі-продажу вирішено провести у інший робочий день. Того ж дня, як зазначає позивачка, ОСОБА_2 передав позивачу правовстановлюючі документи на даний житловий будинок, виїхав з села і більше не приїздив, будинком не цікавився, на його утримання грошових коштів або матеріалів не надавав. Всупереч домовленості, повідомляє позивачка, відповідач так і не приїхав, щоб нотаріально оформити договір купівлі-продажу (а.с. 5).

Відповідно до довідки, яка видана Виконавчим комітетом Калаглійської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 24.11.2020 року за № 865 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 59 кв.м. (з них житлова 37 кв.м., допоміжна (підсобна) 22 кв.м.), та земельна ділянка, на якій він розташований, загальною площею 1,03 га, знаходяться у історично-сформованій частині села Калаглія за адресою: АДРЕСА_1 . Колишня адреса ( АДРЕСА_2 ) була змінена у зв`язку з тим, що назва с. Миколаївка Овідіопольського району Одеської області змінено на с. Калаглія Овідіопольського району Одеської області (згідно з Постановою Верховної Ради України «Про присвоєння найменування новоутвореному населеному пункту Овідіопольського району Одеської області» № 2191 III від 21 грудня 2000 року та рішення Одеської обласної ради «Про зміни в адміністративно-територіальному устрої Овідіопольського району Одеської області» від 9 лютого 2001 року № 283-XXIII), а номер будинку змінився у результаті послідуючої інвентаризації номерів житлових будинків та земельних ділянок по АДРЕСА_1 (а.с. 14).

У виписці із погосподарської книги № 2 за 2016-2021 роки, номер особового рахунку НОМЕР_1 , що видана Калаглійською сільською радою Овідіопольського району Одеської області від 24.11.2020 року за № 861 зазначено, що належний ОСОБА_1 житловий будинком з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 59 кв.м, побудований у 1917 році та розташований на земельній ділянці загальною площею 1,03 га, яка знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_1 . Земельний податок сплачується регулярно (а.с. 23). На підтвердження сплати земельного податку позивач надала копії банківських квитанцій про сплату земельного податку за період з 2005 року по 2020 рік. Дата здійснення операцій на всіх квитанціях 08.12.2020 року (а.с. 15-22).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно зі ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України в своїй постанові № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», а саме п. 13 можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до п. 9 вказаної постанови при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

З аналізу вище наведеного вбачається, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності відповідних умов, зокрема, законного об`єкту володіння, добросовісності та відкритості володіння, давності володіння та його безперервності (строк володіння). При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі №755/16913/16-ц та в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2020 року в справі №552/1354/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За обставинами даної справи, позивач знала та самостійно вказувала на те, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , при цьому позивач не оскаржує право власності відповідача на спірний будинок, а отже вимоги про визнання права власності за набувальною давністю не може заявляти особа, яка володіє ним за волею власника і завжди знала, хто є власником цього майна, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про визнання ОСОБА_3 таким, що припинив право користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 1 ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно протягом п`ятнадцяти років користуються земельною ділянкою, але не мають документів, що засвідчують наявність у них прав на зазначену земельну ділянку, можуть звернутися до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу такої земельної ділянки у їхню власність.

Однією із підстав припинення права користування земельною ділянкою відповідно до ч. 1 ст. 141 ЗК України є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 142 ЗК України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Відповідно до заяви, що була посвідчена приватним нотаріусом Овідіопольського нотаріального округу Одеської області А.В. Мазаратій та зареєстрована в реєстрі за №730, ОСОБА_3 відмовився від користування частиною земельної ділянки, площею: 0,32 га (згідно збірного кадастрового плану щодо фактичного використання земельних ділянок, що додається) та погодив надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення даної частини земельної ділянки безоплатно у власність гр. ОСОБА_1 з послідуючою передачею їй даної земельної ділянки безоплатно у власність (а.с. 24).

Разом з тим, згідно з довідкою, виданою Калаглійською сільською радою Овідіопольського району Одеської області гр. ОСОБА_3 , земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 0,41 га, на якій знаходиться належний йому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (згідно особового рахунку № НОМЕР_2 у погосподарській книзі №2 за 2016-2021 року, що значиться за ОСОБА_3 ) не приватизована, у власність нікому не передана, до сільської ради будь-яких заяв щодо передачі земельної ділянки у власність або користування не надходило (а.с. 28).

Враховуючи порядок набуття та припинення права користування земельною ділянкою відповідно до положень Земельного кодексу України та наявні в матеріалах справах докази, що свідчать про те, що земельна ділянка, на якій розташований належний ОСОБА_3 будинок, останньому ні на праві власності, ні на праві користування передана не була, а отже дана земельна ділянка перебувала та перебуває в комунальній власності, що виключає можливість відповідача розпорядитися нею, апеляційний суд вважає, що вимоги позивача щодо визнання відповідача таким, що припинив право користування земельною ділянкою не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. З урахуванням того, що заочне рішення підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, апеляційний суд вважає за можливе стягнути з позивача на користь апелянта судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 3450 гривень.

При цьому, апеляційний суд вважає за потрібне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія А, №303-А, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України, частково задовольняючи апеляційну скаргу, скасовує заочне рішення суду першої інстанції та постановляє нове, яким відмовляє у задоволенні позовних вимог та вирішує питання розподілу судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Овідіопольської селищної ради Крутоголової Оксани Олександрівни задовольнити частково.

Заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Овідіопольської селищної ради (UA0035902 в ДКСУ в м. Києві, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3450 гривень.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня постановлення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький