Провадження №2/523/427/22

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2022 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання Орлова В.Я.,

з участю представника відповідача Лялін В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 523/20606/21 за позовом представника позивача Прийменко Оксани Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої дорожньо транспортною пригодою,

ВСТАНОВИВ:

Представника позивача Прийменко О.О. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої дорожньо транспортною пригодою.

Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що 03.12.2020 року о 12 год. 10 хв. у м. Одесі по вул. Чорноморського козацтва, 177, сталася дорожньо транспортна пригода за участю автомобіля марки «Merсedes Benz», р/н НОМЕР_1 , під керуванням гр. ОСОБА_2 , та автомобіля марки «Mazda CX-7», р/н НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 . Внаслідок вказаної дорожньо транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.02.2021 року за результатами розгляду справи №523/19655/20 відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні зазначеної вище ДТП. Цивільно правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу «Merсedes Benz», р/н НОМЕР_1 , на момент скоєння ДТП, була застрахована ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» полісом АО/1821646 від 29.12.2019 року, страховий ліміт майнової відповідальності 130000,00 грн., франшиза нуль. Відразу після ДТП на адресу страхової компанії було надіслано повідомлення про настання страхового випадку.

Згідно висновку експерта № 658/12-20 від 17.12.2020 року вартість матеріального збитку власнику транспортного засобу «Merсedes Benz», р/н НОМЕР_1 становить 67254,17 грн., вартість матеріального збитку без урахування ПДВ 59761,77 грн., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу вузлів та деталей на момент проведення дослідження 129334,57 грн.

30.09.2021 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва позовні вимоги ОСОБА_1 до ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про стягнення суми страхової виплати задоволено частково та стягнуто на користь позивача розмір страхового відшкодування у розмірі 59761,71 грн.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 в добровільному порядку не бажає відшкодувати позивачу різницю між страховою виплатою та фактичним розміром заподіяної шкоди, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої дорожньо транспортною пригодою у розмірі 69572,86 грн., а також судові витрати по справі, з яких сплачених позивачем судовий збір та витрати на отримання правової допомоги у розмірі 10000,00 грн.

Суд констатує, що представником відповідача ОСОБА_4 було надано до суду відзив на позову заяву, у якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні даного позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, представник відповідача вказує на те, що не можна погодитися із наданим позивачем Звітом № 658/12-20 від 17.12.2020 року про оцінку вартості матеріального збитку, так як вказаний звіт не містить опису пошкоджень, тобто не надає змоги встановити чи є зв`язок між ДТП та фактичними пошкодженнями, котрі досліджував експерт. З висновку не вбачаються обставини щодо оцінки транспортного засобу пошкодженого саме внаслідок ДТП учасником котрої був відповідач, а не оцінки пошкодженого транспортного засобу позивача, які існували до моменту скоєння ДТП та/або після скоєння ДТП.

Окрім того, представник відповідача у відзиві на позову заяву вказував на те, що ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із позовом до ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про стягнення суми страхової виплати, у якому просив суд стягнути із страхової компанії вартість відновлювального ремонту у розмірі 129334,57 грн. Однак, в подальшому, під час розгляду даної справи, ОСОБА_1 самостійно зменшив розмір позовних вимог, та просив стягнути із ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» вартість матеріального збитку, спричиненого ДТП (без ПДВ) в сумі 59761,71 грн., що і було задоволено рішенням суду від 30.09.2021 року. Таким чином, власними діями позивач погодив із страховиком розмір страхового відшкодування у сумі 59761,71 грн. А тому, з урахуванням фактичних обставин справи та наявності дійсного страхового полісу у відповідача, яким застрахована його цивільна відповідальність на загальну суму 130000,00 грн., заявлений позов є безпідставним. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідних договір страхування та сплачує стразові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно правової відповідальності, передбаченої ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Суд констатує, що позивачем ОСОБА_1 було надано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якому позивач заперечує проти обставин, викладених представником відповідача та вказує на те, що у розгляді цивільної справи № 756/10567/21 за позовом ОСОБА_1 до ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», ОСОБА_2 брав участь як третя особа без самостійних вимог, та був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, однак від участі у справі відмовився, надіславши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Рішення Оболонського районного суду м. Києва у справі № 756/10567/21 набуло законної сили та наразі перебуває на примусовому виконанні. Під час розгляду вказаної справи судом було встановлено всі обставини справи та при визначені розміру страхового відшкодування надано відповідну правову оцінку всім доказам, у тому числі і Висновку експерта № 658/12-20 від 17.12.2020 року, що в силу приписів ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню під час розгляду даної справи.

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 15.12.2021 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін.

Позивач ОСОБА_1 в останнє судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив суд провести розгляд справи за його відсутності. Однак, у попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив на позову заяву. Просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої дорожньо транспортною пригодою у розмірі 69572,86 грн., а також судові витрати по сплаві, з яких сплачених позивачем судовий збір та витрати на отримання правової допомоги у розмірі 10000,00 грн.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив суд ухвалити рішення, яким відмовити у задоволені вказаного позов в повному обсязі.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, із будь якими заявами чи клопотаннями до суду не зверталася.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Згідно приписів ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

По справі встановлено, що 03.12.2020 року о 12 год. 10 хв., водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Merсedes Benz», р/н НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Чорноморського козацтва, 177 в м. Одесі, не впевнився в безпечності маневру, при перестроюванні не пропустив транспорті засоби, які рухалися у своїй полосі, внаслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем марки «Mazda CX-7», р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеса від 18.02.2021 року за результатами розгляду справи № 523/19655/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Згідно висновку експерта № 658/12-20 від 17.12.2020 року вартість матеріального збитку власнику транспортного засобу «Merсedes Benz», р/н НОМЕР_1 становить 67254,17 грн., вартість матеріального збитку без урахування ПДВ 59761,77 грн., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу вузлів та деталей на момент проведення дослідження 129334,57 грн.

Судом встановлено, що в провадженні Оболонського районного суду м. Києва знаходилася цивільна справа № 756/10567/21 за позовом ОСОБА_1 до ТДВ СК «Ю.Ес.Ай», треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми страхового відшкодування.

Так, за результатами розгляду вказаної цивільної справи № 756/10567/21 Оболонським районним судом м. Києва 30.09.2021 року було ухвалено рішення, яким стягнуто з ТДВ СК «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 59761,71 грн.

Із наявного в матеріалах справи вказаного рішення суду вбачається, що після отримання відзиву на позовну заяву представник позивача зменшив розмір позовних вимога просив суд стягнення на користь позивача вартість матеріального збитку спричиненого ДТП (без ПДВ) в сумі 59761,71 грн.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти даного позову представник відповідача ОСОБА_4 вказував на те, що позивач, зменшивши розмір позовних вимог в рамках розгляду справи № 756/10567/21 погодив із страховиком розмір страхового відшкодування у сумі 59761,71 грн. А тому, з урахуванням цих обставин та наявності дійсного страхового полісу у відповідача, яким застрахована його цивільна відповідальність на загальну суму 130000,00 грн., заявлений позов є безпідставним, оскільки, покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідних договір страхування та сплачує стразові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно правової відповідальності, передбаченої ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Однак, суд не може погодитися із вказаними твердженнями представника відповідача з огляду на наступне.

Верховний Суд в постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц вказав, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування.

Відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля позивача, в матеріалах справи відсутні.

Приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з вимогами ч. ч 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою..

Згідно приписів ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як було вище зазначено, згідно наданого позивачем Висновку щодо вартості матеріального збитку № 625/12-20 від 17.12.2020 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mazda CX-7», р/н НОМЕР_2 визначається рівною 129334,57 грн.

Позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути із ОСОБА_2 , як винуватця дорожньо транспортної пригоди різницю між фактичним розміром відновлювального ремонту та страховою виплатою.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

При цьому п. 32.7 ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків.

Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ.

Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Вказаний висновок сформовано у постанові КЦС/ВС від 04.12.2019 року за результатами розгляду справи № 359/2309/17, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.

Згідно приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Суд констатує, що відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує розмір страхового відшкодування, визначений рішенням суду від 30.09.2021 року у справі №756/10567/21, то із ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Посилання представника відповідача ОСОБА_4 на те, що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика і це є підставою для відмови у стягненні майнової шкоди з ОСОБА_2 не відповідає фактичним обставинам розглядуваної справи та є помилковими з огляду на таке.

Відносини між ОСОБА_2 та ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», яким було застраховано автомобіль марки «Mercedes Benz Е320», р/н НОМЕР_1 , регулюються умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та Закону № 1961-IV, яким зокрема передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Суд констатує, що різниця між присудженою за рішенням суду від 30.09.2021 року у справі № 756/10567/21 ОСОБА_1 страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

За таких обставин саме ОСОБА_2 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 таку різницю між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту) і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суд приймає за основу Висновок експерта № 658/12-20 від 17.12.2020 року вартість матеріального збитку власнику транспортного засобу.

Суд констатує, що під час розгляду цивільної справи № 756/10567/21 Оболонським районним судом м. Києва було встановлено всі обставини справи та при визначені розміру страхового відшкодування надано відповідну правову оцінку всім доказам, у тому числі і Висновку експерта № 658/12-20 від 17.12.2020 року, що в силу приписів ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванні під час розгляду даної справи.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 складає 69572,86 грн. виходячи з наступного розрахунку: 129334,57 грн. (вартість відновлювального ремонту) 59761,71 грн. (розмір страхової виплати за рішенням суду від 30.09.2021 року у справі № 756/10567/21).

Під час розгляду даної справи судом взято до уваги також висновки КЦС/ВС, викладені у постанові від 15.10.2020 року у справі № 755/7666/19 з розгляду побідних правовідносин, які суд вважає за необхідним застосувати при розгляду даної справи.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Нормою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, докази, надані позивачем в підтвердження його порушеного права є належними, достовірними, допустимими, а в своїй сукупності достатніми для задоволення даного позову та відновлення порушеного права позивача в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно приписів п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Суд констатує, що в матеріалах справи наявний Договір про надання правової професійної допомоги від 01.09.2020 року, укладений між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Прийменко О.О.

Відповідно до Додатку № 1 та Додатку № 2 (Акт прийому передачі наданої правової допомоги) до вказаного Договору вбачається, що вартість послуг на правову допомогу в рамках розгляду даної справи становить 10000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 141, 228, 229, 263, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 6, 22, 30, 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву представника позивача ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої дорожньо транспортною пригодою задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої дорожньо транспортною пригодою у розмірі 69572/шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят два/ грн. 86 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір в розмірі 908/дев`ятсот вісім/ грн. та витрати на отримання правової допомоги в розмірі 10000/десять тисяч/ грн.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканець: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП суду невідомий, мешканець: АДРЕСА_2 .

Третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканка: АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28 жовтня 2022 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер