У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 184/1600/22

Номер провадження 4-с/184/2/22

27 жовтня 2022 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Коваля А.М.,

за участю секретаря судового засідання Попівніч Н.І.,

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), заінтересована особа: ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського міського суду зі скаргою на дії державного виконавця Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Вказане клопотання обґрунтовує тим, що на виконанні у Нікопольському міськрайонному відділі ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) перебуває виконавче провадження № 54118593 з примусового виконання виконавчого документа № 2/184/249/17 виданого 22.05.2017р. про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку. За даними розрахунку станом на 01.07.2022р. загальна сума заборгованості боржника ОСОБА_2 на користь стягувана ОСОБА_1 складала 19 004,00 грн. За даними розрахунку станом на 01.08.2022р. боржником ОСОБА_2 повністю погашено заборгованість стягувану ОСОБА_1 з переплатою у розмірі 14,00 грн. За даними розрахунку станом на 01.10.2022р. боржником ОСОБА_2 повністю погашено заборгованість стягувану ОСОБА_1 з переплатою у розмірі 68,00 грн. Разом з тим, при складанні даного розрахунку державним виконавцем Т.О. Саліоновою були враховані квитанції, які їй були надані боржником, однак ряд квитанцій, не містили інформацію про сплату саме коштів на утримання дитини, а лише зазначали: "платник"або "переказ особистих коштів", а саме: платіж від 10.01.2021р. у сумі 300,00 грн.; платіж від 27.07.2021р. у сумі 100,50 грн.; платіж від 26.02.2022р. у сумі 502,50 грн. Тобто, вказані платіжні документи не містять відомостей у підтвердження призначення платежу по аліментах. Крім того, ряд квитанцій містили інформацію про сплату саме коштів на розвиток спільних дітей, а не на їх утримання , а саме: платіж від 08.12.2020р. у сумі 452,26 грн.; платіж від 21.12.2020р. у сумі 201,01 грн.; платіж від 19.01.2021р. у сумі 301,50 грн.; платіж від 13.03.2021р. у сумі 1000,00 грн.; платіж від 29.03.2021р. у сумі 100,50 грн. Скаржник вказує на те, що дані платежі сплачені не в розмірі, які зазначені судом, та не можуть підтверджувати щомісячну плату, оскільки сплачувались не регулярно - часто декілька разів на місяць або навпаки раз у декілька місяців, та були з конкретною вказівкою на їх призначення, витрати на розвиток дітей (платником було самостійно зазначено призначення платежу), а не аліменти тому враховувати такі проплати як аліментні платежі не можна, оскільки це є додатковими витратами на дітей (на їх розвиток, які передбачені Сімейним кодексом України та є обов`язком того з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів). Державний виконавець самостійно змінила призначення даних платежів шляхом врахування їх в розрахунок заборгованості по аліментам з «витрат на розвиток дітей», які зазначив боржник - на «аліменти». Надані боржником ОСОБА_2 копії розрахункових квитанцій за вказані вище дати на загальну суму 2950,00грн., свідчать про перерахування коштів на банківський рахунок стягувана ОСОБА_1 , проте не доводять, що позивач таким чином сплачував аліменти. Визначити цільове призначення перерахованих коштів з наданих боржником державному виконавцю копій квитанцій за 10.01.2021р. - 301,51 грн; 27.07.2021р. - 100,50грн; 26.02.2022р.- 502,50 грн., взагалі не можливо. Отже платежі, які були враховані державним виконавцем:

- у січні 2021р., - сума 603,00 грн., яку державний виконавець зарахувала в сплачені кошти у розрахунку від 01.08.2022р., складається з платежу від 10.01.2021р. у сумі 300,00 грн. (платіж без призначення оплати) та - платіж від 19.01.2021р. у сумі 301,50грн (платіж з призначенням - на розвиток спільних дітей);

-липні 2021р., - сума 100,50 грн., яку державний виконавець зарахувала в сплачені кошти у розрахунку від 01.08.2022р., (платіж без призначення оплати);

-лютому 2022р., сума 502,50 грн., яку державний виконавець зарахувала в сплачені кошти у розрахунку від 01.08.2022р. (платіж без призначення оплати).

З копій квитанцій вбачається, що призначення платежу «переказ особистих коштів» або без призначення платежу це платежі, що вчинені на різні суми. Також дані платежі сплачені не в розмірі, які зазначені судом та не можуть підтверджувати щомісячну плату, оскільки сплачувались не регулярно та були з конкретною вказівкою на їх призначення. Між боржником та стягувачем була відсутня домовленість щодо сплати аліментів у добровільному порядку, матеріали виконавчого провадження не містять доказів цього факту.

Таким же чином було зараховані в розрахунок і суми з призначенням платежу - «на розвиток спільних дітей».

Скаржниця ОСОБА_1 двічі зверталася з відповідними заявами від 15.08.2022р. та 20.09.2022р. до державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Саліонової Т.О., про корегування розрахунку по аліментам шляхом виключення сум, які не підлатають зарахуванню до переліку аліментних платежів, як сплачених. В повторному своєму зверненні скаржниця зазначила на необхідність обґрунтування відповіді та пояснення дій щодо зарахування оплат державним виконавцем, оскільки у відповіді на перше звернення не отримала детальну інформацію з посиланням законодавство. Однак, державний виконавець відділу ДВС у відповіді від 04.10.2022р. відмовила скаржниці у перерахунку та рекомендувала у разі своєї незгоди з оновленим розрахунком від 01.10.2022р. звертатись до суду, що стало підставою для звернення до суду із даною скаргою.

У судове засідання ОСОБА_1 та її представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, від представника скаржника надійшла заява про розгляд скарги за її відсутності та за відсутності ОСОБА_1

Державний виконавець Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд скарги за її відсутності.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав відзив на скаргу, згідно якого проти задоволення скарги заперечує в повному обсязі, посилаючись на те, що між ним і скаржником ОСОБА_1 не існує більше ніяких фінансових зобов`язань, окрім сплати аліментів. Стверджує, що він перераховував ОСОБА_1 аліменти декількома перерахунками за місяць, що не заборонено чинним законодавством. Крім того, просить провести розгляд скарги за його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи,що сторони по справі в судове засідання не з`явились,відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає скаргу такою, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1,2 ст.450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Як встановлено в судовому засіданні, на виконанні у Нікопольському міськрайонному відділі ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) перебуває виконавче провадження № 54118593 з примусового виконання виконавчого документа № 2/184/249/17 виданого 22.05.2017р. про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку.

За даними розрахунку станом на 01.07.2022р. загальна сума заборгованості боржника ОСОБА_2 на користь стягувана ОСОБА_1 складала 19 004,00 грн.

За даними розрахунку станом на 01.08.2022р. боржником ОСОБА_2 повністю погашено заборгованість стягувану ОСОБА_1 з переплатою у розмірі 14,00 грн.

За даними розрахунку станом на 01.10.2022р. боржником ОСОБА_2 повністю погашено заборгованість стягувану ОСОБА_1 з переплатою у розмірі 68,00 грн.

Обґрунтовуючи вимоги скарги скаржник вказує на те, що при складанні розрахунку заборгованості державним виконавцем Т.О. Саліоновою були враховані квитанції, які їй були надані боржником, де ряд квитанцій не містив інформацію про сплату саме коштів на утримання дитини, а лише зазначав: "платник" або "переказ особистих коштів".

Так, платіж від 10.01.2021р. у сумі 300,00 грн.; платіж від 27.07.2021р. у сумі 100,50 грн.; платіж від 26.02.2022р. у сумі 502,50 грн. не містить відомостей у підтвердження призначення платежу по аліментах.

Крім того, ряд квитанцій містив інформацію про сплату саме коштів на розвиток спільних дітей, а не на їх утримання.

Так, платіж від 08.12.2020р. у сумі 452,26 грн.; платіж від 21.12.2020р. у сумі 201,01 грн.; платіж від 19.01.2021р. у сумі 301,50 грн.; платіж від 13.03.2021р. у сумі 1000,00 грн.; платіж від 29.03.2021р. у сумі 100,50 грн. вказано про сплату коштів «на розвиток дітей».

ОСОБА_1 зверталася з відповідними заявами від 15.08.2022р. та 20.09.2022р. до державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Саліонової Т.О., про корегування розрахунку по аліментам шляхом виключення сум, які не підлягають зарахуванню до переліку аліментних платежів, як сплачених.

Державний виконавець відділу ДВС у відповіді від 04.10.2022р. відмовила скаржниці у перерахунку та рекомендувала у разі своєї незгоди з оновленим розрахунком від 01.10.2022р. звертатись до суду.

Відповідно до п 2,3 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР "Про державну виконавчу службу", від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

При розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами,першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статтей 150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, утримувати дитину до повноліття.

Частинами 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини закріплено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічні положення містяться в ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства».

Частиною 2 статті 51 Конституції України, статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до їх повноліття.

Крім того, частиною 1 статті 185 Сімейного кодексу України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

У свою чергу, аліменти на утримання дитини це форма участі батька або матері, що проживає окремо від дитини, в її утриманні, яка сплачується в грошовій формі на періодичній основі.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Орджонікідзевського міського суду від 11.05.2017р. стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) до їх повноліття, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 03.04.2017 року до досягнення дітьми повноліття.

Таким чином, питання щодо додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами судом не вирішувалося.

Тобто, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існують фінансові зобов`язання щодо утримання їхніх спільних дітей, шляхом сплати ОСОБА_2 аліментів (періодичних платежів) на користь ОСОБА_1 на утримання дітей.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Гарантією прав фізичних та юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Частиною восьмою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як встановлено в судовому засіданні, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існують фінансові зобов`язання щодо утримання їхніх спільних дітей.

Оскільки в квитанціях від 08.12.2020р., 21.12.2020р, 19.01.2021р., 13.03.2021р. та 29.03.2021р. на загальну суму 2055,27 грн. боржником було вказано призначення платежу «на розвиток спільних дітей», а відповідно до норм СК України батьки повинні піклуватися про розвиток і утримання дітей, беручи до уваги те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не існують жодних фінансових зобов`язань, окрім утримання їхніх спільних дітей, суд приходить до переконання про те, що ці платежі необхідно віднести до сплати аліментів.

Разом з тим, в квитанціях від 10.01.2021р., 27.07.2021р. та 26.02.2022р. на загальну суму 903,00 грн. не було вказано призначення платежів і це унеможливлює встановлення призначення вказаних платежів.

На підставі викладеного, суд приходить до переконання про задоволення скарги ОСОБА_1 частково, а саме в частині виключення з переліку відповідних квитанцій на загальну суму 903,00 грн.

Відповідно до п.18 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах». За результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК..»

Крім того, відповідно до ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

На підставі ст.19 Конституції України, ст..447-451 ЦПК України,ст.18, 26,24 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), заінтересована особа: ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов`язати Нікопольський міськрайонний відділ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) здійснити перерахунок заборгованості по аліментам з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, шляхом виключення з переліку відповідних квитанцій на загальну суму 903,00 грн.

В іншій частині скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 27.10.2022 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду А. М. Коваль