Дата документу 25.10.2022
Справа № 334/1111/22
Провадження № 2/334/1844/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року

Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого суддіКоломаренко К.А.
при секретаріФарзаєвій К.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення,

за участі: представника відповідача - адвоката Середи Д.М. (діє на підставі Ордеру серії АР №1037635 від 28.09.2022)

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Концерну «Міські теплові мережі» - Рекотова О.П. (діє на підставі довіреності) звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по оплаті за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2018 року по 30.04.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 13 981,81 гривень.

Ухвалою суду від 06.07.2022 року справу прийнято до розгляду позовну заяву Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 , відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, визначено сторонам строк для подання заяв по суті спору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач є власником на праві приватної власності квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в яку Концерн «МТМ» надає послуги з централізованого опалення. За період з 01.11.2018 по 30.04.2021 відповідач отримав послуги з надання централізованого опалення на загальну суму 13 981,81 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Споживачем за вказаний період послуги не оплачувались. Сума заборгованості складає 13 981,81 гривень. Вказану суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача на його користь разом із понесеними судовими витратами зі сплати судового збору розміром 2 481,00 грн.

Відповідач ОСОБА_1 у заявах по суті справи проти задоволення позову Концерну «МТМ» заперечувала в повному обсязі з тих підстав, що договір про надання послуг між сторонами не укладався. Концерн «МТМ» договір на підписання відповідачеві не надсилав і доказів протилежного до позовної заяви не долучив. У той же час Закон України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що відносини між учасниками можуть здійснюватись виключно на договірних засадах. Сума заборгованості, вказана в розрахунку суми позову, розрахована за невірною формулою, позивачем обґрунтування розрахунку не надано. Крім того, відсутні докази надання послуг з централізованого теплопостачання, надання таких відповідної кількості та якості. Крім того, відповідач вказує на пропуск позивачем строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за період з 01.11.2018 року по 31.01.2019 року. Також, відповідач зазначає, що ніколи не була зареєстрована та фактично не проживала за вказаною адресою, а фактичним споживачем житлово-комунальних послуг є її батько ОСОБА_3 , який допустив заборгованість за вказані послуги та ухиляється від їх сплати, а тому слід вважати, що ОСОБА_4 не є належним відповідачем у справі.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений завчасно та належним чином. До позовної заяви додано клопотання про розгляд справи за відсутності сторін.

Представник відповідача в інтересах відповідача в судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, посилався на пропуск позивачем строків позовної давності, ненадання позивачем доказів надання послуг за адресою: АДРЕСА_1 , та ненадання обґрунтування наданого розрахунку.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах позовних вимог, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідач Касапова (Міхова) є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.01.2022 року (а.с. 8-9).

Позивач Концерн «МТМ» протягом спірного періоду з 01.11.2018 року по 30.04.2021 року надавав послуги централізованого опалення у вищезазначену квартиру на загальну суму 13 981,81 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та довідкою позивача щодо заборгованості за надані послуги. Споживачем за вказаний період послуги не оплачувались, у зв`язку з чим виникла сума заборгованості у сумі 13 981,81 гривень. (а.с. 6-7).

Відповідач, заперечуючи проти стягнення на користь позивача вказаної суми заборгованості, посилався, серед іншого, на те, що позивач не довів надання цих послуг до її приміщення, а також відсутність договору між сторонами про надання послуг.

Щодо вказаних заперечень суд зауважує наступне.

Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги»(у чинній на час виникнення спірних відносин редакції), відповідно до статті 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до положень ч. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

Опалювальна площа (об`єм) будинку - загальна площа (об`єм) приміщень будинку, в тому числі, у разі опалення площа (об`єм) сходових кліток, ліфтових та інших шахт. Опалювальна площа (об`єм) (квартири, будинку садибного типу) загальна площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу, без урахування площі лоджій, балконів, терас).

Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Згідно п. 5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк, встановлений договором або законом.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач.

Відповідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Таким чином, обов`язок утримання житлових приміщень, в тому числі здійснювати оплату за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води покладається на власника або наймача приміщення і рівною мірою на повнолітніх членів сім`ї наймача.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 8 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», встановлено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на підставі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженого Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим відмова від оплати таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не є правомірною, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 по справі 6-59цс13).

Суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у своїх більш пізніх постановах, зокрема, у постанові від 7 липня 2020р. у справі № 712/8916/17, погоджується з висновками судів про те, що відсутність укладеного письмового договору про надання будь-якого виду комунальних послуг не звільняє відповідачів як споживачів від обов`язку оплати за надані послуги, оскільки у сторін таких спорів є фактичні договірні відносини щодо надання-отримання відповідних житлово-комунальних послуг.

ВП ВС вказує, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

У вказаній постанові ВП ВС зазначає, що відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, який нею підтримано, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Але споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення з споживача на користь теплопостачальній організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (правова позиція Верховного Суду України у справі №6-2954цс15).

В п. 25 правил № 630 закріплено, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється, а також норми Наказу Мінбуду України № 4 від 22 листопада 2005 року «Про порядок відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води» зі змінами, внесеними наказом Мінжитлокомунгоспу за №169 від 06 жовтня 2007року, де визначено процедуру надання дозволу на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлового будинку при відмові споживачів від ЦО та ГВП. А внесені Наказом № 169 від 06 жовтня 2007 року, зміни унеможливлюють відключення від ЦО та ГВП окремих квартир у багатоквартирноиму будинку і передбачають можливість відключення від централізованого опалення та гарячого водопостачання будинку в цілому за рішенням загальних зборів всіх власників (уповноважених осіб власників) приміщень у житловому будинку.

Згідно п. 23 Правил користування тепловою енергією, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Відповідно до Правил № 630 постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період.

Рішення про початок та закінчення опалювального періоду приймається органами місцевого самоврядування з урахуванням кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, державними санітарними нормами і правилами та іншими нормативними документами.

Квартира АДРЕСА_2 , про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а отже відповідачеві надаються послуги гарячого водопостачання та централізованого опалення.

Тобто ОСОБА_1 є фактичним споживачем послуг центрального опалення, а тому має сплачувати за поставлені до її приміщення відпущену теплову енергію.

Суд не бере до уваги заперечення відповідача, про те, що фактичним користувачем та споживачем послуг є ОСОБА_3 , який фактично проживає за вищевказаною адресою, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, відповідачем не спростовано факту отримання нею вказаних послуг та не доведено припинення їх надання.

Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги.

Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 18 Правил встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем.

Відповідно до п. 29 Правил споживач має право на несплату вартості послуг лише в разі їх ненадання виконавцем або припинення надання у встановленому порядку за письмовою заявою споживача.

З заяв відповідача по суті справи вбачається, що остання оспорює розрахунок заборгованості, наданий позивачем, разом з тим наведений позивачем розрахунок заборгованості відповідачем на засадах змагальності відповідними доказами не спростовано, контррозрахунок заборгованості суду не надано.

Доводи відповідача у цій частині зводились до відсутності повноважень особи, яка склала розрахунок та довідку щодо заборгованості. Разом із тим, відповідачем дані факти відповідними доказами не доведені, клопотань про витребування певних доказів (посадової інструкції особи, яка склала відповідні документи, тощо) відповідач не заявляв.

Інші доводи відповідача обґрунтованості вимог позивача не спростовують.

При вищевикладених обставинах, Концерн «МТМ» мав право на нарахування та правильно нарахував ОСОБА_1 борг за надання послуг центрального опалення за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки борг за вказаний період не сплачений відповідачем на користь позивача у добровільному порядку досі (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), то сума цього боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Разом із тим, вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, що підлягає стягненню, суд враховує заяву відповідача про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

Тому суд доходить висновку, що строк позовної давності позивачем пропущено щодо стягнення заборгованості за період з 01.11.2018 р. по 30.01.2019 р. включно, а трирічний строк позовної давності щодо даних вимог почав свій перебіг 01 лютого 2019 року з урахуванням дати звернення позивача до суду із цим позовом (лютий 2022 року).

Тому в даному випадку підлягають застосуванню наслідки пропуску строку позовної давності, з огляду на що позовні вимоги за період з 01.11.2018 року по 31.01.2019 р. включно задоволенню не підлягають.

Таким чином, позов Концерну «МТМ» слід задовольнити частково шляхом стягнення з відповідача суми заборгованості за надані послуги за період з лютого 2019 р. по квітень 2021 р., яка відповідно до розрахунку суми позову складає 11 004,41 грн. (13 981,81 грн. (сума заборгованості за весь період) 2 977,40 грн. (сальдо на 31.01.2019) = 11 004,41 грн.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, тобто у розмірі 1952,70 гривень.

Керуючись ст.ст.12, 13, 141, 142, 259, 263-265, 268, 279, ЦПК України,суд

ВИРІШИВ:

Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ), на користь Концерну «Міські теплові мережі» (п/р НОМЕР_2 Установа банку: Філія АТ «Укрексімбанк» у м. Києві, МФО 322313, , адреса м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137) заборгованість за послуги з централізованого опалення в сумі 11 004,41 грн. (одинадцять тисяч чотири грн. 41 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» (п/р № НОМЕР_3 в ПАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320478, ) судовий збір в розмірі 1 952, 70 грн. (одну тисячу дев`ятсот п`ятдесят дві грн. 70 коп.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Коломаренко К. А.