Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.10.2022 Справа №607/11586/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі :

головуючого В.М. Братасюка

за участю секретаря М.О. Мокрій

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання відповідачів надати оригінали правовстановлюючих документів про право власності на квартиру, виданих на підставі розпорядження/рішення Тернопільської міської ради № 463 від 16.12.1992 р., зареєстрованого 19.01.1993 р. в Тернопільському МБТІ, записане в реєстрову книгу за № 434, для реєстрації, вселення та користування кімнатою розміром 8 кв.м., а ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - кімнатою 14.4 кв.м.

На обґрунтування вимог зазначає, що у його власності перебуває 1/3 частки спірної квартири, однак він не може увійти в житло, оскільки цьому чинять перешкоди відповідачі.

В судовому засіданні ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, подано заяву про відкладення справи, у зв`язку із тим, що адвокат Федірко В.С. відсутній, а вони не можуть бути на суді. Вказану заяву суд до уваги не приймає, та вважає за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, оскільки будь-яких доказів, які б підтверджували поважність причин не прибуття відповідачів та їхнього представника в судове засідання суду не надано.

11.10.2021року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подано відзив на позов, відповідно до якого в задоволенні позову просили відмовити, зіславшись на безпідставність позовних вимог та неможливість спільного проживання.

Заслухавши пояснення та перевіривши докази, Судом встановлені наступні обставини.

Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло виданого начальником Тернопільського міського БТІ 19.01.1993року, на підставі розпорядження від 16.12.1992р. № 463, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є власниками по 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_2 просить суд усунути йому перешкоди зі сторони відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у користуванні зазначеною квартирою, зазначаючи, що він не може увійти в житло, оскільки цьому чиняться перешкоди, не зважаючи на те, що йому належить частка у вказаному житлі він не може також здійснити реєстрацію місця свого проживання, так як йому не надають оригіналів правовстановлюючих документів, а реєстраційні органи їх вимагають.

Також ОСОБА_2 зауважив, що має намір користуватися квартирою АДРЕСА_1 , а тому просить виділити у його користування житлову кімнату розміром 8 кв.м., а відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 виділити житлову кімнату 14,4 кв.м.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 23.07.1997року за ініціативи позивача та стверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 від 23.07.1997року, ще у березні 1997 р. ОСОБА_2 забрав з квартири АДРЕСА_1 , всі свої особисті речі, і добровільно перейшов проживати окремо в квартиру по АДРЕСА_2 , яка належить дочці ОСОБА_3 , де проживає по даний час. Також 20.03.1998року ОСОБА_2 з власної ініціативи виписався з квартири АДРЕСА_1 , про що свідчить запис у ОСОБА_5 книзі.

Відповідачі стверджують, що ОСОБА_2 систематично зловживає алкогольними напоями, бив дочкуОСОБА_3 , погрожував ОСОБА_4 фізичною розправою, неодноразово викрадав з квартири по АДРЕСА_3 речі, у зв`язку із чим вона змушена була звертатися в правоохоронні органи, також неодноразово вимагав виплатити його кредити.

Окрім того, звертають увагу на те, що ОСОБА_4 12.03.1997 р. було зроблено хірургічну операцію секторальну резекцію правої молочної залози, що стверджується випискою з медичної карти хворого злоякісним новоутворенням, а в даний час вона хворіє на ряд тяжких форм хронічних захворювань, зокрема, на хронічний бронхіт, у зв`язку з чим, її спільне проживання в одній кімнаті з дочкою є не можливим.

Як вбачається із довідки №446 від 06.08.2021року виданої КНП Центром первинної медичної допомоги амбулаторією загальної практики сімейної медицини №1 ОСОБА_4 знаходилася на амбулаторному лікуванні з приводу діагнозу : хронічний бронхіт, загострення.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України).

За правилами ч.2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 383 ЦК України передбачає, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та членів його сімї; в свою чергу ст. 391 ЦК України визначене право власника майна, за наявності дій, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод.

За змістом статей 355, 356, 358 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Як зазначено в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 (із змінами і доповненнями) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Статтею 150 ЖК Української РСР визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.155 Житлового Кодексу УРСР, жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків встановленим законодавством.

За змістом статей 47, 48 ЖК Української РСР жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі. Норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Відповідно до додатку постанови виконавчого комітету Тернопільської обласної ради народних депутатів і президії обласної ради професійних спілок від 10 січня 1985 року №2, мінімальний розмір жилої площі на кожного члена сім`ї у місті Тернополі становить 6,0 кв.м., а середня забезпеченість жилою площею, становить 8,1 кв.м., у місті Тернополі.

Аналіз наданих сторонами доказів, та заперечення відповідачами щодо можливості проживання позивача у квартирі по АДРЕСА_3 , призводять до висновку Суду, що дійсно, зі сторони відповідачів має місце перешкоджання позивачу, як повноцінному співвласнику частки майна, у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Згідно технічного паспорта на квартиру квартирою АДРЕСА_1 , в житлі наявні дві житлові кімнати площею 8 кв.м. та 14.4 кв.м.

Суд вважає за справедливе встановити наступний порядок користування житлом, що відповідатиме допустимим розмірам житлової площі на кожну особу.

-у користування ОСОБА_2 виділити житлову кімнату площею 8 кв.м.

-у користування ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , виділити житлову кімнату площею 14,4 кв.м.

-кухню, ванну кімнату, та коридор залишити в загальному користуванні.

Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 89 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи докази, досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до задоволення, оскільки права позивача є порушеними, доступ до квартири не надається, а він як співвласник квартири має намір вселитися в квартиру АДРЕСА_1 , зареєструватися за вказаною адресою та користуватися житловою кімнатою площею 8 кв.м., натомість відповідачі категорично заперечують право проживання у квартирі позивача, посилаюсь на не можливість спільного проживання.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265,268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди зі сторони ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення позивача ОСОБА_2 у квартиру, встановивши наступний порядок користування квартирою: ОСОБА_2 виділити житлову кімнату площею 8 кв.м., у користування ОСОБА_3 , ОСОБА_4 виділити житлову кімнату площею 14,4 кв.м., кухню, ванну кімнату, та коридор залишити в загальному користуванні.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не чинити перешкод в користуванні майном - квартирою АДРЕСА_1 та надати ОСОБА_2 оригінали правовстановлюючих документів на вказану квартиру, для реалізації права реєстрації за вказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 840,80 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в користь держави 67,20грн.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня з дня складання повного тексту.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 .

Відповіач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 АДРЕСА_3 .

Головуючий суддяВ. М. Братасюк