Справа № 352/472/21
Провадження № 22-ц/4808/1064/22
Головуючий у 1 інстанції ХОМИНЕЦЬ М. М.
Суддя-доповідач Барков
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Девляшевського В. А.,

Луганської В. М.,

секретар Шандалович В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду від 21 липня 2022 року в складі судді Хоминець М.М., повний текст якого складено 26 липня 2022 року, в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Позов обґрунтовано тим, що 16 березня 2018 року він перерахував відповідачці кошти у розмірі 56 000 грн. для придбання комп`ютерної техніки. Проте ОСОБА_2 своїх зобов`язань щодо придбання комп`ютерної техніки не виконала. Посилаючись на те, що відповідачка відмовляється у добровільному порядку повернути кошти, просив стягнути з неї безпідставно набуті 56 000 грн., а також відповідно до частини другої статті 625 ЦК України інфляційні втрати за період з 16 березня 2018 року до 04 березня 2021 року в розмірі 9 707,67 грн. та 4 993,97 грн. 3 % річних, а разом: 70 701,64 грн.

Рішенням Тисменицького районного суду від 21 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності домовленості про купівлю-продажу комп`ютерної техніки з ОСОБА_3 . У заяві (повідомленні) про кримінальне правопорушення та протоколі допиту потерпілого він посилався на те, що домовленість відбулась саме з ОСОБА_2 . З ОСОБА_3 він познайомився після перерахування коштів на рахунок відповідачки.

Також вказує, що суд взяв до уваги покази свідка ОСОБА_4 , який є зацікавленою особою. Крім того, його показання щодо не повернення комп`ютерної техніки є неправдивими та може бути підтверджена інформацією з центрального офісу «Нова Пошта».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, з повним та об`єктивним дослідженням усіх доводів сторін, поданих доказів, що мають значення для справи. Так, судом вірно встановлено, що домовленість щодо купівлі-продажу комп`ютерної техніки мала місце між позивачем та ОСОБА_3 . Звертає увагу, що ОСОБА_1 приховує дійсні обставини, зокрема, щодо особи ОСОБА_3 як сторони правовідношення, вартості техніки, суми сплачених та повернутих коштів, обставини отримання комп`ютерної техніки.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , який просив скаргу задовольнити, пояснення відповідачки ОСОБА_2 та її представника адвоката Рогів Т. Р., які просили залишити рішення суду без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що кошти для придбання комп`ютерної техніки були призначенні іншій особі ОСОБА_3 , який їх і отримав, а позивач отримав комп`ютерну техніку. Відповідачка фактично виконала прохання позивача щодо передачі цих коштів на виконання наявного між позивачем та іншою особою зобов`язання. Таким чином, ОСОБА_1 не довів факту безпідставного набуття ОСОБА_2 коштів у розумінні статті 1212 ЦК України.

З таким висновком суду не можна не погодитися.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 16 березня 2018 року перерахував ОСОБА_2 на банківську картку 56 000 грн., що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 05 березня 2021 року (а.с. 11). Ці кошти відповідачка у подальшому перерахувала дружині ОСОБА_3 , з яким у позивача була домовленість щодо купівлі-продажу комп`ютерної техніки (а.с. 63, 64).

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Сихівського ВН ГУНП у Львівській області із заявою про кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України. На підставі вказаної заяви 11 квітня 2019 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000915 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 121, 122).

Постановою інспектора дізнання Сихівського ВП ГУНП у Львівській області Смілянина В. І. кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення) (а.с. 131-133).

Зі змісту постанови вбачається, що в ході досудового розслідування встановлено, що відносини, які склались між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 регулюються цивільним законодавством.

Частиною першою статті 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2 статті 1212 ЦК України).

Відповідно до частини 3 вказаної вище статті, положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або збiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ВП ВС від 16 червня 2020 року по справі № 910/22513/17, згідно із статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Норми даної статті підлягають застосуванню, коли одна сторона безпідставно утримує майно іншої сторони та при цьому в неї відсутнє відповідне договірне зобов`язання з повернення цього майна.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка 20 березня 2018 року перерахувала отримані від позивача кошти дружині ОСОБА_3 , що підтверджується квитанцією (а.с. 64).

Позивач в судовому засіданні апеляційного суду не заперечував, що отримав придбану комп`ютерну техніку та підтвердив, що після її повернення ОСОБА_3 отримав від останнього частину перерахованих відповідачці коштів.

З пояснень свідка ОСОБА_4 в судовому засіданні суду першої інстанції також вбачається, що правовідносини з купівлі-продажу комп`ютерної техніки фактично виникли між позивачем та ОСОБА_3 .

Належних та допустимих доказів тому, що відповідачка безпідставно утримує його грошові кошті позивачем суду не надано.

Крім того, позивач приймав участь в судових засіданнях суду першої інстанції, тож мав можливість заявляти клопотання про витребування доказів в обґрунтування своїх позовних вимог. Проте таким своїм правом не скористався, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Також є безпідставними доводи скарги щодо неправдивості пояснень свідка ОСОБА_4 через його зацікавленість, оскільки суд першої інстанції попередив його про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України, привів до присяги, а його пояснення не спростовуються наявними у справі доказами.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено виникнення у відповідачки невиконаного нею договірного зобов`язання повернути зазначені вище кошти, обставин заволодіння цими коштами відповідачкою судом першої інстанції не встановлено, що виключає застосування до спірних відносин норм статті 1212 ЦК України, а відтак підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тисменицького районного суду від 21 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2022 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

В. М. Луганська