справа № 477/269/20 провадження №2/489/61/22
РІШЕННЯ

Іменем України

24 жовтня 2022 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

при секретарі судового засідання Ткаченко С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від спадщини,

встановив:

У лютому 2020 року позивач звернулась до суду з позовом в якому просила усунути відповідача ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно до складу якого входить частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 02.10.1991 належала батьку сторін ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та була успадкована його дружиною ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1 , так як відповідач ОСОБА_2 відмовилася від прийняття спадщини після смерті батька на її користь.

Для догляду за батьком та матір`ю, у 2012 році позивач разом із своєю сім`єю переїхала до батьків за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті батька мати залишилася одна та за станом здоров`я не мала можливості доглядати за собою, розуміти і керувати своїми діями. Через відсутність достатньої житлової площі, забрати матір до себе вона не мала можливості, а так як сестра ОСОБА_2 відмовилася доглядати за матір`ю, тому разом із своєю сім`єю залишилася проживати разом з матір`ю. Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва міста Миколаєва від 28.11.2013 матір було визнано недієздатною та її опікуном призначено ОСОБА_1 .

Після смерті батька і до смерті матері, вона постійно опікувалася матір`ю, яка тяжко хворіла, нікого не впізнавала, іноді була агресивною, не керованою. Її неможливо було залишити без нагляду, так як це було небезпечно для сусідів. З 2013 року і по день смерті, мати неодноразово проходила стаціонарне амбулаторне лікування. У 2013 2015 роках лікувалася стаціонарно у психіатричній лікарні, а у 2018 2019 роках в БСМП та обласній лікарні № 1.

Відповідач ОСОБА_2 умисно свідомо ухилялася від надання матері допомоги, яка через тяжку хворобу була в безпорадному стані та потребувала допомоги як матеріальної, так фізичної. Що мати тяжко хворіє, перебуває у безпорадному стані та потребує допомоги відповідач знала. Їй постійно писала СМС повідомлення про стан матері, просила допомоги матеріально та/або фізично, але ОСОБА_2 не відповідала. Жодних перешкод у відвідуванні матері у відповідача не було. Коли мати померла то повідомила про це відповідача, але та на поховання матері не прийшла.

Факт перебування матері у безпорадному стані, викликаному тяжкою хворобою, підтверджується медичними документами та показами свідків.

Факт обізнаності відповідача про стан здоров`я матері, її свідоме умисне ухилення від надання допомоги підтверджується об`єктивними даними та може бути підтверджено свідками і письмовими документами. Відповідач мешкає в трикімнатній квартирі разом з чоловіком, працює. Її діти мають житло та працюють, а тому вона матеріально та фізично мала можливість надавати допомогу матері, але свідомо самоусунулася від виконання свого обов`язку.

Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позов від 05.06.2020 в задоволенні позовних вимог просила відмовити. Вказала, що дійсно після смерті батька її сестра ОСОБА_1 , за спільною домовленістю з нею в 2012 році розпочала проживати з матір`ю, ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 . Те, що мати хворіла їй відомо не було. Зазначає, що завжди допомагала позивачу фінансово і морально. За матір`ю не доглядала, але постійно з нею спілкувалася. Матір навідувала не часто та на її похоронах була і половину коштів за поховання сплатила позивачу, а після отримання спадщини, стала ворогом рідній людині.

Зазначає, що позивач подала завідомо безпідставний позов за відсутності предмета спору, що має вочевидь штучний характер, не спрямований на реальний захист її прав. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач ухилялася від надання допомоги матері, не проживала разом та не спілкувалася з нею. Проте, ці обставини жодним чином не підтверджені та безпідставні.

Вважає, що підстави для її усунення від спадщини відсутні, так як відсутні умови, передбачені частиною п`ятою статті 124 ЦК України.

Посилаючись на наведені обставини відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити та стягнути з позивача на її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

У відповіді на відзив від 06.07.2020 позивач вказала на непереконливість доводів відповідача та не підтвердження їх доказами. Ніякої домовленості між нею та відповідачем не було. Зазначає, що батько запросив її (позивача) переїхати до них бо ОСОБА_2 не приділяла їм ніякої уваги. Батько був фізично хворою людиною, на ногах були гнійні рани та він практично не міг ходити. Мати мала фізичні та тяжкі психічні розлади. Тому, вони потребували постійного догляду, через що залишити їх самих вона не мала можливості. Після переїзду, її чоловік працевлаштувався, а діти були влаштовані дитячого садочку. Вона не мала можливості працевлаштуватися, так як не могла залишити батьків.

Відповідач про стан здоров`я батьків була обізнана, але ніяким чином не цікавилася ними, не приймала участі в їх утриманні та фізичному догляді. Батько помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та після його смерті вона продовжила доглядати за матір`ю, стан здоров`я якої погіршувався. Лікування та догляд матері потребували значних коштів. Крім того, у квартирі потрібно було замінити газову плиту. Та відремонтувати вікно. Через нестачу коштів, утворилася заборгованість за комунальні послуги за житло у місті Києві та місті Миколаєві.

Відповідач вказує, що спілкувалася з матір`ю по телефону, але це не правда. Міського телефону в квартирі немає з 2013 року, а мобільного зв`язку мати не мала. Крім того, вона перебувала у такому стані, що фізично не мала можливості спілкуватися телефоном. Також не відповідають дійсності твердження відповідача, що вона була на похороні матері та надавала кошти на її поховання.

У відповіді на заперечення позивача від 24.09.2020 відповідач вказала, що позивач ОСОБА_1 вводить суд в оману та що ніколи не вважала матір обузою і всіляко намагалася приймати участь в її утриманні.

У письмових пояснення від 13.10.2020 позивач вказала, що після смерті батька відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_2 , яку прийняла вона та мати. ОСОБА_2 від спадщини відмовилася на її користь. Свою відмову мотивувала тим, що вона (позивач) опікувалася батьком, який тяжко хворів, лікувала за свій рахунок та доглядала. Крім квартири, після батька залишився автомобіль, який забрала відповідач і який досі перебуває в неї. Дача та бокс не входили до складу спадщини, так як юридично батькові не належали. 02.01.2014 відповідач надала заяву голові СВТ «Зорька» про відмову від дачі. Боком відповідач взагалі не переймалася і ніяких заяв не надавала. Тому разом з чоловіком вона почала приводити у порядок дачу та бокс. Вклали та продовжує витрачати кошти на їх ремонт, присадибну ділянку, облаштування боксу. На дачу та причал вивозили матір на свіже повітря, на річку. При оформленні спадщини після смерті батька жодної домовленості з відповідачем про продаж вказаного майна та догляд за матір`ю між ними не було. Відповідачу нічого не заважало доглядати за матір`ю, робити ремонт на дачі і боксі, приводити майно до ладу та продати його.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14.02.2020 цивільну справу передано за територіальною підсудністю до Ленінського районного суду міста Миколаєва.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03.04.2020 забезпечено позов шляхом накладення арешту на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 .

Іншою ухвалою суду від 03.04.2020 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 03.04.2020 витребувано з Другої миколаївської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 та з Обласної психіатричної лікарні Миколаївської області, міської лікарні № 1 і КНП ММР «Міська лікарні швидкої медичної допомоги» медичні документи на ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 14.07.2020 повторно витребувано КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» історію хвороби (медичну карту амбулаторного хворого) ОСОБА_3 , 1951 року народження та з ГУПФУ в Миколаївській області довідку про розмір пенсії ОСОБА_3 за період з 01.01.2013 по день її смерті.

Ухвалою суду від 25.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 24.10.2022, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач надала до суду письмову заяву в якій просила розгляд справи провести за її відсутності та позовні вимоги задовольнити.

Відповідач у подані до суду заяві вказала на відсутність в неї постійного місця проживання, так як населений пункт де вона проживала зі своєю родиною було тимчасово окуповано, а після його звільнення воно опинилося на лінії розмежування, внаслідок чого стало об`єктом для обстрілу з далекобійної зброї тому вона залишилася без житла і майна. У зв`язку із цим та недостатністю коштів на послуги адвоката просила розглянути справу без її участі, за наявними в справі матеріалами.

Враховуючи, що в судових засіданнях, які відбулися раніше сторони приймали безпосередню участь та надавали пояснення, а також свої доводи та заперечення виклали в письмових заявах, суд вважає за можливе розгляд справи здійснити за відсутності сторін та прийняти рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За положеннями частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи судом встановлено та Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати сторін ОСОБА_3 , про що зроблено відповідний актовий запис про смерть за № 618.

Факт родинних відносин між сторонами та померлою підтверджується наявними у справі доказами та сторонами не оспорюється.

Батько сторін - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

Згідно Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 02.10.1991 ОСОБА_4 належала квартира АДРЕСА_2 .

Після його смерті спадщина була прийнята позивачем та дружиною померлого ОСОБА_3 .

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28.11.2013 матір сторін ОСОБА_3 визнано недієздатною та її опікуном призначено позивача ОСОБА_1 .

Згідно довідки до акту МСЕК серії 10ААВ № 350813 від 27.11.2014 ОСОБА_3 була встановлена І група інвалідності за загальним захворюванням безстроково. Згідно висновку комісії ОСОБА_3 потребувала постійного стороннього нагляду та догляду.

У зв`язку із необхідністю постійного догляду за матір`ю, яка проживала в м.Миколаєві, позивач разом з родиною переїхала до неї, а своє житло в м.Києві (кімнату в гуртожитку) опломбувала, що підтвердила актом від 18.12.2019, затверджений начальником ЖЕД-107.

До цього кімната позивача в гуртожитку була опломбована згідно акту комісії від 01.10.2015.

Факт проживання позивача з батьками, а після смерті батька з матір`ю, відповідачем не оспорювався, а тому доказуванню не підлягає.

Із наданих 16.03.2020 управлінням соціальних виплат і компенсацій Інгульського району департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради на адвокатський запит копій документів, які були зібрані для оформлення опіки над ОСОБА_3 , 1951 року народження, вбачається, що серед них наявна заява відповідача ОСОБА_2 від 22.07.2013, що вона не заперечує проти здійснення її сестрою ОСОБА_1 опіки над матір`ю ОСОБА_3 .

Також наявний акт обстеження житлово-побутових умов від 25.07.2013, згідно якого ОСОБА_1 проживає разом із сім`єю (чоловік і дві доньки) за адресою: АДРЕСА_1 та здійснює догляд за матір`ю ОСОБА_3 . У акті вказано, що ОСОБА_3 зловживає алкоголем, залежна від спиртного та знаходиться на обліку в МОПЛ № 1 з 2009 року та потребує опіки.

Відповідно до акту обстеження умов недієздатного від 29.01.2019, засвідченого підписом начальника відділу по роботі з особами з інвалідністю управлінням соціальних виплат і компенсацій Інгульського району департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради за адресою: АДРЕСА_1 проживає рідна донька ОСОБА_3 ОСОБА_1 , яка є її опікуном, разом з двома доньками та чоловіком. Під час обстеження з`ясовано, що ОСОБА_1 готує їжу, купує продукти харчування, одяг, предмети гігієни, ліки, постійно слідкує за її станом здоров`я за необхідності викликає лікарів. На момент обстеження з`ясовано, що старша донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за даною адресою не проживає, з матір`ю не спілкується, не відвідує її та ніякої допомоги (у тому числі матеріальної) не надає, участі у догляді за недієздатною ОСОБА_3 не приймає, що підтвердили сусіди з квартири АДРЕСА_3 та молодша донька ОСОБА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно від 02.04.2020 право власності на 2/3 вказаної квартири АДРЕСА_2 , належить позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.03.2020.

Із наданих позивачем доказів вбачається, що оплату комунальних послуг за квартиру здійснювала позивач ОСОБА_1 .

Факт поховання матері позивач підтвердила свідоцтвом про поховання, виданим КП ММР «Миколаївська ритуальна служба» та квитанціями до прибуткового касового ордера № 1225 від 21.08.2019 на суму 11000,00 грн. та № 1223 від 20.08.2019 на суму 2500,00 грн.

Із дослідженої судом спадкової справи № 431/2019 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 встановлено, що спадщина після смерті вказаної особи прийнята ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Свідоцтво про право на спадщину спадкоємцям не видавалося у зв`язку із спором, який знаходиться на розгляді в суді.

Згідно наданої на запит суду відповіді КНП ММР «Міська лікарня № 1» від 26.05.2020 № 409 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 2013 по 2019 роки на стаціонарному лікуванні не знаходилася.

Судом досліджено амбулаторної карти пацієнтки ОСОБА_3 , 1951 року народження, наданої на виконання ухвали суду КНП ММР «Центр Первиннгої Медико-Санітарної допомоги № 1» листом від 28.01.2021 № 01-06/46, та медичну карту амбулаторного хворого на ОСОБА_3 , 1951 року народження, надану КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» МОР листом від 12.03.2021 № 01-449.

Згідно довідки ГУПФУ в Миколаївській області від 10.08.2020 № 1400-0801-7/44929 ОСОБА_3 отримувала пенсію за віком, розмір якої з січня 2013 року по 19.08.2019 складав з 1087,52 грн. до 2156,56 грн.

Довідкою управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району від 02.07.2020 підтверджується, що позивач ОСОБА_1 отримувала державну соціальну допомогу у зв`язку із доглядом за інвалідом на ОСОБА_3 , 1951 року народження, яка з вересня 2015 року по жовтень 2019 року в загальному розмірі склала 61122,00 грн.

Допитана в судовому засіданні 23.06.2021 свідок ОСОБА_7 , дочка відповідача, повідомила, що коли захворів дідусь то він запропонував щоб ОСОБА_1 , її тітка, із своєю сім`єю переїхала до м.Миколаєва до них, так як вона мешкала в гуртожитку та доглядала за ними (батьками). Бабуся зловживала алкогольними напоями, після чого захворіла та лікувалася у психіатричній лікарні і інших медичних закладах, де вона разом з матір`ю ОСОБА_2 її відвідували. Після смерті дідуся спілкування з позивачем припинилося. Жодного разу про необхідність надання допомогти бабусі позивач не повідомляла та не бажала з ними розмовляти.

Свідки ОСОБА_1 , чоловік позивача, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які є сусідами позивача, в судовому засіданні 03.02.2022 пояснили щодо мати сторін хворіла і потребувала постійного догляду, який надавала позивач. Відповідача біля матері ніколи не бачили.

При вирішенні спору суд виходить з наступного правового регулювання.

Згідно частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Зі змісту наведеної норми закону вбачається, що лише при одночасному настанні таких обставин, як ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св18) та від 04.07.2018 у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18), зроблено висновок, що «ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій».

У постанові від 21.09.2022 у справі № 363/4646/20 (провадження № 61-2705св22) Верховний Суд дійшов висновку, що: «Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Аналогічні висновки щодо тлумачення і застосування частини п`ятої статті 1224 ЦК України містяться у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 200/21452/15-ц (провадження № 61-18578св18), від 30 травня 2019 року у справі № 346/1178/17 (провадження № 61-48393св18), від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц (провадження № 61-14655св18), від 02 березня 2020 року у справі № 133/1625/18 (провадження № 61-1419св20), 19 травня 2020 року у справі № 453/968/17 (провадження № 61-17623св19), 01 червня 2020 року у справі № 431/5445/19 (провадження № 61-6789св20).»

Відповідно до частин першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що спадкодавець була інвалідом І групи та потребувала сторонньої допомоги. Проте, під час розгляду справи позивачем не доведено, що ОСОБА_3 зверталася до відповідача з проханням про допомогу, догляд та утримання її, а остання від цього ухилилися.

Також суду не надано належних і допустимих доказів звернення позивача до відповідача про надання спадкодавцю матеріальної чи іншої допомоги.

Із наданих позивачем доказів вбачається, що вона виявила бажання здійснювати догляд за матір`ю, проти чого відповідач не заперечувала. Крім того, у зв`язку із здійсненням опікунських дій позивач отримувала державну соціальну допомогу, а спадкодавець пенсію за віком, тобто була матеріально забезпечена.

Отже підстав вважати, що відповідач вчинили умисні дії чи бездіяльність, спрямовані на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, судом не встановлено.

Таким чином, позивачем на основі належних, допустимих та достатніх доказів не підтверджено одночасного настання всіх передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України обставин, необхідних для усунення від спадкування, а тому відсутні підстави для застосування такого крайнього заходу як усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті матері сторін.

Так як порушених прав позивача, які підлягали б захистові судом не встановлено, в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.

Доводи позивача, зокрема несення витрат на лікування матері та оплату комунальних і інших послуг, пов`язаних з утриманням нерухомого майна, не впливають на висновок суду. Крім того, позивач є власником 2/3 частини квартири, в якій мешкає разом із своєю родиною, а тому зобов`язана утримувати своє майно.

Так як в позові відмовлено, вжиті ухвалою суду від 03.04.2020 заходи забезпечення позову підлягають скасуванню на підставі частини дев`ятої статті 158 ЦПК України.

У відзиві на позов відповідач просила стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в сумі 2000,00 грн.

Вказані витрати відповідачем підтверджені Ордером на надання правничої допомоги від 15.05.2020,наданим адвокатом Гречаною Є.Й., актом виконаних робіт від 05.06.2020 до договору про надання правничої допомоги та Квитанцією до прибуткового касового ордеру №25/06 від 05.06.2020 на суму 2000,00 грн.

Так як в позові відмовлено повністю, тому понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн., які з оглядну на предмет спору та складність справи, не є значними підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_11 до ОСОБА_2 про усунення від спадщини відмовити.

Скасувати забезпечення позові накладені ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03.04.2020, а саме арешт на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 та заборону щодо вчинення будь-яких нотраіальних дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину та укладення угод пов`язаних із відчуженням нерухомого майна.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_5 .

Повний текст судового рішення складено 24.10.2022.

Суддя І.В.Коваленко