Провадження № 2/127/2590/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2022 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю: секретаря Жигарової Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 представника Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 представника Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи позовну заяву тим, що у провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала адміністративна справа №127/31420/21 за його позовом до Департаменту патрульної поліції УПП у Вінницькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності АПО18 №202875. Так, у відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 зазначив, що під час патрулювання 15.11.2019 року по вул. Келецька, 60 в м. Вінниці, інспектором роти №1 БУПП у Вінницькій області ДПП старшим лейтенантом поліції Гребійченком В.В. було виявлено ОСОБА_1 , який знаходився в громадському місці в п`яному вигляді, а саме мав різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, неохайний зовнішній вигляд, чим ображав людську гідність і громадську мораль.

Разом з тим, в оскаржуваній постанові не зазначено, що він мав неохайний зовнішній вигляд та порушення координації рухів. В зв`язку з цим, позивач вважає ці вислови брехливими, не професійними та самостійно застосованими представником Департаменту УПП у Вінницькій області. Також позивач зазначає, що під час розгляду адміністративної справи №127/31420/21 представник Департаменту УПП у Вінницькій області Цубер М.М. не з`являвся у залу судового засідання. Вказані вище дії ОСОБА_2 , позивач розцінює як порушення честі, гідності та прав щодо нього як громадянина України. Своїми незаконними діями відповідач завдав ОСОБА_1 душевних страждань. Моральну шкоду позивач оцінив у 20000,00 грн.

Враховуючи викладене вище, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача на його користь 20000,00 грн. за завдану йому моральну шкоду.

Ухвалою суду від 09.09.2022 року дану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу запропоновано протягом п`яти днів із дня вручення даної ухвали, подати суду заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Також ОСОБА_3 представнику Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Вінницькій області роз`яснено, що якщо він не подасть у встановлений судом строк такі заперечення, він має право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення.

Так, на виконання вимог ухвали суду, у визначений судом строк, відповідачем було надіслано суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовна заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки останнім не обґрунтовано у чому саме полягає заподіяна йому відповідачем моральна шкода. Не доведено факт завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з бездіяльністю відповідачів, як суб`єктів владних повноважень. Також до позивача не застосовано стягнення у вигляді арешту або виправних робіт та позивачем не наведено інших доказів, які вказували б на те, що дії працівників поліції були незаконними та завдали моральну шкоду та їхні дії перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із постановою про адміністративне правопорушення, тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди. Крім того, ОСОБА_1 не зазначено в чому виражається моральна шкода та не надано доказів щодо наявності причинного зв`язку між завданою йому моральної шкоди і діями відповідача в її заподіянні. Постановою у справі №127/31420/21 зафіксовано лише факт скасування постанови, мова про протиправність дій працівників поліції у даній постанові не йде та нічим не підтверджена. Таким чином, працівниками УПП у Вінницькій області ДПП не виносились рішення, які були визнанні незаконними та могли б нанести будь-яку шкоду позивачу. Отже, позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди, що полягає в приниженні його честі та гідності внаслідок порушення норм Конституції України, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями органів Департаменту патрульної поліції та наслідками, зазначеними у позові. При цьому, зазначена постанова була скасована судом, тобто позивач реалізував передбачене законодавством України право на оскарження процесуальних рішень уповноваженої посадової особи. Тому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

В зв`язку з отриманням відзиву на позовну заяву, позивачем було надіслано суду відповідь на відзив, в якому він посилається на п.п. 3, 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зі змінами, де вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до норм чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Позивач зазначає, що ОСОБА_2 перевищив свої службові обов`язки, а саме допис у відзиві на позовну заяву про оскарження «сфабрикованої» постанови АПО18 №202875 від 15.11.2019 року таких слів як «мав неохайний вигляд та порушення координації рухів», завдав йому моральних та фізичних страждань, а також принизив честь та гідність військовослужбовця ЗСУ, захисника територіальної цілісності України та ветерана війни. Просив відмовити у задоволенні вимог відповідача по справі щодо відзиву на позовну заяву по цивільній справі у повному обсязі та стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн. завдану на його користь.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Керуючись ч. 1 ст. 82 ЦПК України, судом встановлено, що рішенням суду у справі №127/31420/21 було скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення серії АПО18 № 202875 від 15.11.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.178 КУпАП і закрито справу про адміністративне правопорушення. Представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов в якому зазначив, що під час патрулювання 15.11.2019 року по вул. Келецька, 61 в м. Вінниці інспектором роти №1 БУПП у Вінницькій області ДПП старшим лейтенантом поліції Гребінченком В.В. було виявлено ОСОБА_1 , який знаходився в громадському місці в п`яному вигляді, а саме мав різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, неохайний зовнішній вигляд, чим ображав людську гідність і громадську мораль.

Слід відзначити, що позивач не погоджується з твердження представника викладеним у відзиві, а саме: «мав неохайний зовнішній вигляд та порушення координації рухів» під час виконання своїх посадових особ`язків.

Суд не приймає до уваги, наявні в матеріалах справи: постанову АПО18 №202876 по справі про адміністративне правопорушення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.05.2022 року у справі №127/2392/22 та відзив на позову заяву у справі №127/2392/22, оскільки вони не стосуються предмету спору.

Так, ОСОБА_1 в обґрунтуванні позовної заяви посилається на постанову про притягнення до адміністративної відповідальності АПО18 №202875, рішення в адміністративній справі №127/31420/21 та відзив, який міститься у вказаній справі.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Частиною 3 ст. 19 вказаного вище Закону визначено, що держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Верховний суд у своїй практиці, зокрема, у справах №521/10640/15-ц і №520/3307/16-ц, виходить з того, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, шляхом списання казначейством України із державного бюджету як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Пунктом 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність» (2135-12). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Враховуючи викладене вище, проаналізувавши позовні вимоги, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 подано позов до неналежного відповідача.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2 роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК.

Слід відзначити, що суд має право замінити відповідача або залучити співвідповідача лише за клопотанням позивача (ст. 51 ЦПК України). Отже, визначення кола відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до суду з клопотанням щодо залучення до участі у справі належного відповідача Департамент патрульної поліції Управління патрульної поліції у Вінницькій області.

При цьому, суд позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача, оскільки немає передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з аналізу зазначених норм права та системного аналізу заявлених позовних вимог, наведених вище, ОСОБА_2 як фізична особа, за позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди заподіяною посадовою особою, не є належними відповідачем.

Враховуючи те, що позивач пред`явив позов до неналежного відповідача, а клопотання про його заміну не заявляв, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову через відсутність належного суб`єктного складу учасників процесу.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 представника Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди не знайшли підтвердження в судовому засіданні, а тому позов не підлягає задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат, то згідно зі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 56 Конституції України, ст.ст. 18, 19 Закону України «Про національну поліцію», ст.ст. 23, 1173, 1174 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 представника Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 19.10.2022 року.

Суддя: