У Х В А Л А

25.10.2022 р. м. Жмеринка

Суддя Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Вернік В.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про встановлення факту перебування в трудових відносинах, стягнення ненарахованої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 04.10.2022 року звернувся до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з цим позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 із вимогами встановлення факту перебування в трудових відносинах, стягнення з відповідача на користь позивача ненарахованої заробітної плати в сумі 1712,05 грн та моральної шкоди в розмірі 10000 грн.

05.10.2022 року позивачем також подано клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Розглянувши дане клопотання, судом встановлено таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Дослідивши надані матеріали, заяву, вважаю, що клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору у даній справі за його позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, оскільки стороною позивача належно не обґрунтовано вказане клопотання та не надано доказів на підтвердження в цілому майнового стану позивача, чого не становить у повному обсязі суто представлені довідки про відсутність у нього офіційного доходу за 2021 рік та за перший і другий квартали 2022 року, а також не перебування його на обліку в центрі зайнятості населення.

Так, стороною позивача не арґументовано необхідність власне відстрочення сплати судового збору й не наведено очікування настання конкретних подій щодо зміни до поліпшення майнового стану позивача, який останній лише просить врахувати, при цьому самостійно не окреслюючи його як недостатній. Позивачем не представлено жодних документальних відомостей щодо власної непрацездатності або визначення йому у встановленому порядку певного ступеня втрати працездатності, обставини чого могли б об`єктивно обмежувати спроможність отримання доходу та сплати заздалегідь визначеної законом ставки судового збору за заявленою серед решти однією вимогою немайнового характеру, а надто не представлено доказів відсутності у позивача рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, обставини чого підлягають безумовному врахуванню та оцінці судом при вирішенні такого клопотання.

Окрім того, у відповідності до положень ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, а за заявленим предметом спору суд не має права з власної ініціативи збирати навіть докази, що стосуються предмету спору.

Судом враховується, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням. Це право може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (рішення ЄСПЛ у справах "Мушта проти України", заява №8863/06, п.37; "Креуз проти Польщі", заява №28249/95, п.53; "Голдер проти Сполученого Королівства", заява №4451/70, п.38, "Станєв проти Болгарії", заява №36760/06, п.п.229-230).

На підставі наведеного, суд доходить висновку, що позивачем ОСОБА_1 всупереч власного обов`язку не доведено належними та допустимими доказами безпосередніх обставин, що його майновий стан об`єктивно перешкоджає сплаті ним судового збору у встановленому законодавством порядку, строку і розмірі, які підлягають доказуванню у вирішенні клопотання про відстрочення оплати даного виду судових витрат, у зв`язку з чим це клопотання підлягає залишенню без задоволення.

При цьому таке судове рішення не становить заздалегідь непереборних перешкод у доступі позивачу до правосуддя, можливість чого за потреби захисту оспорюваного права є достатньо можливою за умови належного виконання самим суб`єктом звернення до суду обов`язків, встановлених законом.

Враховуючи викладене, керуючись ст.136, 260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору до постановлення рішення у справі за його позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про встановлення факту перебування в трудових відносинах, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вернік В.М.