Провадження № 2/686/5148/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2022 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі головуючої - судді Павловської А.А.,

справа № 686/16978/21;

сторони та інші учасники справи:

-позивач ОСОБА_1 ,

-відповідач Академія Державної Пенітенціарної служби,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (письмове провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Академії Державної Пенітенціарної служби про визнання дій протиправними та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В серпні 2022 року позивач звернулася до суду з вище зазначеним позовом до відповідача, в якому просить визнати протиправними дії Академії Державної пенітенціарної служби щодо затримки її розрахунку при звільненні та зобов`язати Академію Державної пенітенціарної служби нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 30.06.2022 року по 14.07.2022 року у розмірі 4 728,02 грн.

В обґрунтування наведених вимог зазначила, що 16 липня 2021 року вона призначена на посаду юрисконсульта Територіально відокремленого відділення «Хмельницька філія Академії Державної пенітенціарної служби», а 29.06.2022 року звільнена з посади юрисконсульта згідно з п. 1 ст. 40 (у зв`язку зі скороченням штату працівників) відповідно до наказу Академії Державної пенітенціарної служби від 27.06.2022 року №147/ОС «Про особовий склад». року №147/ОС. Проте, у день звільнення з нею не проведений повний розрахунок (отримано лише заробітну плату за червень 2022 року у розмірі 5 162 грн.24 коп.). Вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку та частково компенсацію за невикористані дні відпустки за період роботи з 16.07.2021 року по 29.06.2022 року нею отримано 30.06.2022 року у розмірі 7 598 грн 10 коп. Після ознайомлення з наказом Академії Державної пенітенціарної служби від 27.06.2022 року у неї виник сумнів щодо правильності нарахування кількість днів невикористаної відпустки, у зв`язку з чим вона звернулася із запитом про отримання офіційної інформації до Академії Державної пенітенціарної служби. 14 липня 2022 року отримала лист Академії Державної пенітенціарної служби, яким повідомлено про те, що наказом Академії Державної пенітенціарної служби №155/ОС від 11.07.2022 року внесені зміни до наказу Академії Державної пенітенціарної служби від 27.06.2022 року в частині виплати компенсації за раніше відпрацьовані та невикористані календарні дні щорічної відпустки, про нарахування та виплату компенсації за 01 (один) календарний день відпустки. Того ж дня, 14.07.2022 року на її картковий рахунок надійшли кошти у розмірі 309 грн. 89 коп. компенсації за раніше відпрацьовані та невикористані календарні дні щорічної відпустки. Враховуючи той факт, що остаточний розрахунок був проведений лише 14 липня 2022 року, тому 18.07.2022 року вона звернулася із заявою до Академії Державної пенітенціарної служби з проханням в добровільному порядку здійснити нарахування та виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку (з 30.06.2022 року по 14.07.2022 року). Проте їй було відмовлено.

Таким чином, остаточний розрахунок мав бути проведений 29.06.2022 року, але не був проведений, тому нарахування та виплата середнього заробітку повинна бути з дня, наступного за днем звільнення (з 30.06.2022 року) по день фактичного розрахунку (14.07.2022 року). ЇЇ дохід становив за квітень та травень 2022 року - 13 553, 56 грн. (травень 2022 року - 6 871,06 грн. та квітень 2022 року - 6 682,50 грн.). Середньомісячний заробіток становить 6 776, 78 грн.(13 553, 56 /2). Кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 15 днів. Недоплачена сума компенсації становила 384, 89 грн. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає виплаті у розмірі 4 728,02 грн. (13 553, 56 /43 *15 кал.дні).

13 вересня 2022 року представник відповідач надіслав до суду відзив, в якому просить відмовити ОСОБА_1 з задоволенні позовних вимог. В обґрунтування зазначає, що позивач 29.06.2022 року звільнена з посади юрисконсульта згідно з п. 1 ст. 40 (у зв`язку зі скороченням штату працівників) відповідно до наказу Академії Державної пенітенціарної служби від 27.06.2022 року №147/ОС «Про особовий склад». Наказом №147/ОС від 27.06.2022 року «Про особовий склад» ОСОБА_1 нарахована та виплачена компенсація за раніше відпрацьовані та невикористані 8 (вісім) календарних днів щорічної відпустки. Остаточний розрахунок з Позивачем було проведено 30.06.2022 року. Згодом, під час проведення перевірки правильності розрахунку компенсації за раніше відпрацьовані та невикористані дні щорічної відпустки ОСОБА_1 , була виявлена арифметична помилка щодо відповідного підрахунку, а саме відповідного округлення. Так, станом на день звільнення позивачки 29 червня 2022 року ОСОБА_1 мала 8,8 (вісім цілих вісім десятих) календарних днів щорічної відпустки. В наслідок того, що загального нормативно-правового акту, який би визначав порядок розрахунку кількості днів щорічної відпустки немає, тому виявлену арифметичну похибку, а саме 8,8 (вісім цілих вісім десятих). Академією було прийняте рішення заокруглити в більшу сторону та донарахувати позивачу компенсацію за 1 (один) день невикористаної щорічної відпустки. Тому, згідно Наказу №155/00 від 11.07.2022 року було внесено зміни до пункту 1 Наказу №147/ОС від 27.06.2022 «Про особовий склад» в частині виплати компенсації за раніше відпрацьовані та невикористані дні щорічної відпустки, та нараховано ОСОБА_1 компенсацію за 9 (дев`ять) календарних днів щорічної відпустки. В день винесення наказу №155/ОС, платіжне доручення №1203 від 11.07.2022 року на виплату ОСОБА_1 компенсації за раніше відпрацьований та невикористаний один день щорічної відпустки в розмірі 309,84 грн. відповідачем було направлено до Казначейства для проведення зазначеного платежу. Керуючись Постановою Кабінету Міністрів України №590 від 09.06.2021 року Казначейство та органи Казначейства здійснюють платежі за дорученнями клієнтів з урахуванням ресурсної забезпеченості єдиного казначейського рахунка по відповідній черговості, при цьому видатки на оплату праці в умовах воєнного стану не є першочерговими. Тому, Казначейство провело оплату платіжного доручення №1203 від 11.07.2022 року лише 14 липня 2022 року з незалежних від відповідача причин. Враховуючи вищевикладене, остаточний розрахунок при звільненні в розмірі 309,84 грн. ОСОБА_1 було отримано 14.07.2022 року. Зазначає, що згідно до довідки вих. №5/2021 від 01.09.2022 року середньоденний розмір заробітної плати ОСОБА_1 , обчисленої на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, становить 315.20 грн. Кількість днів затримки розрахунку з 30.06.2022 року по 11.07.2022 року - 12 днів, адже відповідачем направлено платіжне доручення до Казначейства саме 11.07.2022 року. З урахуванням викладеного, розмір середньої заробітної плати за 12 днів становить 3782,40 грн. (315,20 х 12). Однак, виходячи із засад співмірності, підлягають застосуванню висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 27.04.2016 року (справа №6- 113цс16) та зменшенню відповідної суми середнього заробітку, що підлягає до стягнення. Зокрема, істотність частки невиплаченої компенсації за раніше відпрацьований та невикористаний один день щорічної відпустки при звільненні в розмірі 309,84 грн. в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку 3782,40 грн. складає 8% (309,84 грн. / 3782,40 грн. х 100 = 8 %). Сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 8 % становить 302.59 грн.

Також зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України №590 від 09.06.2021 року визначено, що платежі проводяться за наявності фінансової забезпеченості єдиного казначейського рахунка по відповідній черговості, при цьому видатки на оплату праці в умовах воєнного стану не є першочерговими, та є підставою для звільнення роботодавця від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці.

При цьому, стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу.

Разом з тим, позивачка звернулася із позовною заявою до Хмельницького міськрайонного суд Хмельницької області про визнання протиправним, скасування наказу №147/00 від 27.06.2022 року про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку. А тому, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, можуть проводитися лише при правомірному припиненні трудового договору та непроведені при цьому з працівником розрахунку у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Отже в провадженні Хмельницького міськрайонного суд Хмельницької області розглядаються дві справи за позовом ОСОБА_1 не лише щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (дана справа №686/16978/22), а й позовна вимога до Академії Державної пенітенціарної служби про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (справа №686/16976/22).

У положеннях статей 117, 235 КЗпП України йдеться про відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за один і той же період після звільнення найманого працівника, оскільки такий період починається днем звільнення, який є і днем остаточного розрахунку відповідно до статті 116 КЗпП України і закінчується або днем поновлення на роботі, або днем фактичного розрахунку. Тобто ОСОБА_1 просить стягнути середній заробіток за один період у подвійному розмірі, що не відповідає змісту КЗпП України, який не передбачає можливість стягнення подвійного заробітку.

Крім того, у випадку поновлення на роботі, Позивач втратить статус звільненого працівника, а тому підстави покладення на роботодавця відповідальності за статтею 117 КЗпП України не можуть виникнути, що узгоджується з правовим висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним в постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 761/1812/16-ц (провадження № 61-5745св18).

14 вересня 2022 року позивачка надіслала до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. Звертає увагу на той факт, що у випадку неподання нею запиту до Академії Державної пенітенціарної служби щодо отримання офіційної інформації про детальний розрахунок невикористаних днів відпустки за період роботи з 16.07.2021 року по 29.06.2022 року із вказівкою на періоди та відомостей про суму, яка підлягала компенсації за раніше відпрацьовані та невикористані дні відпустки за період роботи з 16.07.2021 року по 29.06.2022 року, відповідачем не було самостійного здійснення перерахунку днів щорічної відпустки, не було б внесено змін до наказу Академії Державної пенітенціарної служби від 27.06.2022 року №147/ОС в частині виплати компенсації за раніше відпрацьовані та невикористані календарні дні щорічної відпустки, а також не була виплачена компенсація за 01 (один) календарний день відпустки.

Щодо посилання відповідача на Постанову КМУ «Про затвердження Порядку виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану» зазначає, що в правовій державі державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання своїх зобов`язань. У м. Чернігові станом на день її звільнення та проведення остаточного розрахунку не велися активні бойові дії, тому керівництво Академії ДПтС не було позбавлене можливості своєчасно, враховуючи відповідні умови воєнного стану, вчинити дії з метою недопущення порушення її прав. Відповідачем не надано жодного доказу того, що в Академії Державної пенітенціарної служби було відсутнє фінансове забезпечення єдиного казначейського рахунку на дані потреби. Кошти на рахунку були, оскільки в той день (29.06.2022 р.) було здійснено виплату заробітної плати для усіх працівників відповідача. Академією Державної пенітенціарної служби не надано доказів вжиття заходів з метою отримання фінансування на зазначені потреба, тому відсутні підстави для звільнення відповідача віл відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці.

Вказує, що кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 15 днів, оскільки саме 14.07.2022 року на її картковий рахунок надійшли кошти у розмірі 309 грн. 89 коп. компенсації за раніше відпрацьовані та невикористані календарні дні щорічної відпустки. Тобто, день фактичного розрахунку є 14.07.2022 року, а тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає виплаті у розмірі 4 728,02 грн. (13 553, 56 /43 *15 кал.дні (з 30.06.2022 року по 14.07.2022 року)).

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, вона не повинна доводити розмір майнових втрат, яких зазнала. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Виходячи з того, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає виплаті у розмірі 4 728,02 грн. з відрахуванням податків, зборів та усіх обовязкових платежів, тому не підлягає застосуванню принцип розумності, справедливості та пропорційності.

Зазначає,т що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Не відповідають дійсності твердження відповідача про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та середній заробіток, який стягується у випадку поновленні на роботі, вважатиметься подвійним стягненням середнього заробітку.

27.09.2022 судом отримано від відповідача заперечення, в яких останній зазначає, що компенсацію за 1 день невикористаної щорічної відпустки позивачу було донараховано відповідачем внаслідок заокруглення в більшу сторону відповідачем з власної ініціативи невикористаної щорічної відпустки, платіжне доручення невідкладно надіслано до казначейства, яким, з незалежних від відповідача обставин, проведено виплату з затримкою.

2.Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 17 серпня 2022 відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

07.10.2022 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення суду по суті заявлених вимог.

3.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Встановлено, що 16 липня 2021 року позивачка призначена на посаду юрисконсульта Територіально відокремленого відділення «Хмельницька філія Академії Державної пенітенціарної служби», що вбачається із наказу Академії ДПтС від 15.07.2021 року М114/ОС.

29.06.2022 року позивачка звільнена з посади юрисконсульта Територіально відокремленого відділення «Хмельницька філія Академії Державної пенітенціарної служби» згідно з п. 1 ст. 40 (у зв`язку зі скороченням штату працівників) відповідно до наказу Академії Державної пенітенціарної служби від 27.06.2022 року №147/ОС «Про особовий склад», що вбачається із витягу з наказу Академії Державної пенітенціарної служби від 27.06.2022 року №147/ОС.

Позивачка 02.02.2022 року звернулася до відповідача із заявою про надання їй виписки про розмір заробітної плати юрисконсульта Територіально відокремленого відділення «Хмельницька філія Академії Державної пенітенціарної служби» із зазначенням усіх складових, в тому числі сплачених податків та зборів, за травень та червень 2022 року, інформації про здійсненні виплати для ОСОБА_1 в день звільнення (29.06.2022 року) із зазначенням усіх складових, в тому числі сплачених податків та зборів, детального розрахунок невикористаних днів відпустки за період роботи з 16.07.2021 року по 29.06.2022 року із вказівкою на періоди, відомостей про суму, яка підлягала компенсації за раніше відпрацьовані та невикористані дні відпустки за період роботи з 16.07.2021 року по 29.06.2022 року, детального розрахунку вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку із зазначенням усіх складових, в тому числі сплачених податків та зборів.

11.07.2022 року відповідач надав відповідь позивачці, повідомивши, що наказом Академії Державної пенітенціарної служби № 155/ОС від 11 липня 2022 року внесені зміни до наказу № 147/ОС від 27 червня 2022 року в частині виплати компенсації за раніше відпрацьовані та невикористані календарні дні щорічної відпустки і їй буде додатково нарахована та виплачена компенсація за 01 календарний день.

До даної зави відповідач додав розрахунковий лист за липень 2022 року, з якого вбачається, що позивачці нараховано компенсацію за один день відпустки в сумі 384,89 грн., до оплати 309,84 грн. та витяг з наказу № 155/ОС від 11.07.2022 року, згідно якого внесено зміни до пункту 1 наказу Академії від 27.06.2022 № 147/ОС в частині виплатити компенсації за раніше відпрацьовані та невикористані дні щорічної відпустки та викладено у такій редакції: Відділу фінансового забезпечення Академії виплатити ОСОБА_1 компенсацію за раніше відпрацьовані та невикористані 09 (дев`ять) календарних днів щорічної відпустки за період роботи з 16.07.2021 по 29.06.2022.

15.07.2022 року відповідач направив позивачці наступні документи :

- Розрахунковий лист за травень 2022 року, згідно якого позивачці нараховано 6 871,06 грн.;

- Розрахунковий лист за червень 2022 року, згідно якого позивачці нараховано 18 619,06 грн., з яких 3079,12 грн. компенсація за 8 днів відпустки, 4252, 50 грн. оклад, 2126, 25 грн. надбавка за ВДП, 2126, 25 грн. премія, 258, 14 грн. індексація, 6776, 80 грн. вихідна допомога;

- Довідку, згідно якої повідомлено, що що за період роботи з 16.07.2021 по 29.06.2022 визначено 23 (двадцять три) календарні дні щорічної відпустки. У період з 17.01.2022 по 30.01.2022 позивачкою використано 14 (чотирнадцять) календарних днів (наказ Академії ДПтС №1-ХМ/В від 05.01.2022). Під час звільнення виплачена грошова компенсацію за 08 (вісім) невикористаних календарних днів щорічної відпустки. Здійснено нарахування та додатково виплачена грошова компенсацію за 01 (один) невикористаний календарний день щорічної відпустки. Разом виплачена грошова компенсація за 09 (дев`ять) невикористаних календарних днів щорічної відпустки;

-Розрахунок відпустки, згідно якого взято період з 01.08.2021 року по 31.05.2022 року, середній заробіток для розрахунку становить 384 890 грн., розраховано за 8 днів, що становить 3079, 12 грн.;

- Розрахунок відпустки, згідно якого взято період з 01.08.2021 року по 31.05.2022 року, середній заробіток для розрахунку становить 384 890 грн., розраховано за 1 день, що становить 384, 89 грн.;

- Розрахунок вихідної допомоги, згідно якої заробіток позивачки в квітні 2022 року становив 6 682,50 грн., в травні 2022 року 6871,06 грн., в червні2022 року 6 776, 80 грн.

На картку позивачки 29.06.2022 року надійшло 5 162, 24 грн. заробітної плати, 30.06.2022 року надійшло 7 598, 10 грн., а 14.07.2022 року 309, 84 грн.

18.07.2022 року позивачка звернулася із заявою до Академії Державної пенітенціарної служби з проханням в добровільному порядку здійснити нарахування та виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку (з 30.06.2022 року по 14.07.2022 року). Проте їй було відмовлено.

4.Докази та мотиви, відхилені судом

Суд не бере до уваги пояснення відповідача в частині того, що для розрахунку кількості днів затримки слід рахувати 12 днів, оскільки фактичний розрахунок був проведений 14.07.2022 року.

Суд також не бере до уваги пояснення відповідача щодо того, що Казначейство провело оплату платіжного доручення №1203 від 11.07.2022 року лише 14 липня 2022 року з незалежних від відповідача причин, оскільки суду не надано жодного доказу, що у відповідача було відсутнє фінансове забезпечення єдиного казначейського рахунку на дані потреби.

Суд також не бере до уваги пояснення відповідача щодо того, що стягнуто буде середній заробіток за один період у подвійному розмірі, оскільки на момент ухвалення рішення у справі позивачка є звільненою, при цьому в іншому провадженні відповідач не позбавлений можливості заявляти клопотання про зменшення розміру стягнення з врахуванням суми стягнення у даній справі.

5.Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав.

Дослідивши докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з таких мотивів.

У трудових правовідносинах працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною, водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Заробітна плата це винагорода, яку на підставі трудового договору роботодавець виплачує працівнику за виконану ним роботу.

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць.

Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником остаточний розрахунок, виплатити всі належні йому суми (заробітну плату, вихідну допомогу, грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки тощо). Ці суми мають бути виплачені працівникові в день звільнення, коли ж працівник у день звільнення не працював, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимоги про розрахунок.

При невиконанні вказаного обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність, зокрема, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Тому суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, які міг зазнати працівник, і, виходячи з принципу розумності, справедливості та пропорційності, за певних умов зменшити розмір такого відшкодування.

При зменшенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 26 червня 2019 року (справа №761/9584/15-ц) і від 18 березня 2020року (справа №711/4010/13-ц), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Оскільки на день звільнення позивачки, а саме 29.06.2022 року, з нею не був проведений повний розрахунок, а саме грошова компенсація за один невикористаний календарний день відпустки в сумі 309, 89 грн. була виплачена 14.07.2022 року, а тому з відповідача на користь позивача слід стянути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Що стосується кулькості днів затримки розрахунку при звільненні, то така затримка тривала 15 днів, оскільки фактичний розрахунок відбувся 14.07.2022 року.

Для розрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача в розмірі 15 денного середнього заробітку, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, слід розділити заробітну плату за останніх два календарних місяця, що передували звільненню травень, червень 2022 року - (6 776,80+6 871,06) на кількість відпрацьованих позивачем днів 43,50 робочих дні, внаслідок чого розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 313 грн 74 коп. та помножити на на кількість календарних днів затримки - 15, що становитиме 4 706 грн. (13 647,86/43,50 х 15).

Оскільки визначена сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачки (4 706 грн.), яка за своєю правовою природою є компенсацією працівнику майнових втрат, значно перевищує розмір несвоєчасно проведеного розрахунку (309, 89 грн.), то суд вважає за необхідне зменшити розмір належного до виплати середнього заробітку до 1 000 грн.

6.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Частиною 1 статті 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За змістом ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захистм права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 26 червня 2019 року (справа №761/9584/15-ц) вказує, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

7. Судові витрати

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом №3674-VI.

Відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону №3674-VI за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону №3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

За змістом указаної правової норми позивачі мають пільги зі сплати судового збору виключно за позовними вимогами, що стосуються стягнення заробітної плати (винагороди за виконану роботу) та поновлення на роботі. За іншими позовними вимогами у трудових спорах позивачі не звільняються від сплати судового збору.

В силу приписів ст.ст. 94, 116, 117 КЗпП України та ст.ст. 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі №12-301гс18 дійшла висновку, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Отже, при поданні позову позивач заявляючи вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та визнання дій неправомірними мала сплатити судовий збір у розмірі 992,40 грн. за майнову вимогу та 992,40 грн. за немайнову вимогу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки немайнова вимога задоволена повністю то з відповідача на користь держави слід стягнути 992,40 грн. судового збору. Що стосується майнової вимоги, то така вимога задоволена частково, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути : 438, 60 грн. (992,40 грн. судовий збір, що підлягав сплаті х 1000 грн. присуджених коштів : 4 728,02 грн.). При цьому з позивача слід стягнути на користь держави не сплачений судовий збір за майнову вимогу, яка не була задоволена, а сама різницю від задоволеної вимоги в сумі 553,80 грн. (992, 40 - 438, 60).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 7, 10, 12, 13, 17, 18, 81, 141, п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 259, ч. 6, 8 ст. 259, ст. ст. 263 - 267, ч. 6, 7 ст. 268, ч. 1, 2 ст. 273, ч. 1 ст. 352, ст. 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Академії Державної пенітенціарної служби щодо затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 .

Зобов`язати Академію Державної пенітенціарної служби нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 30.06.2022 року по 14.07.2022 року у розмірі 1000 грн.

Стягнути з Академії Державної пенітенціарної служби на користь держави 1431 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 553,80 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Хмельницькому апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ізяславським РВ УМВС України в Хмельницькій області, 15 травня 2009 року, Реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса : АДРЕСА_1 .

Відповідач: Академія Державної пенітенціарної служби,Код р/р UА0007942 Банк: ДКСУ м. Київ МФО 820172, адреса : 14000, м. Чернігів, вул. Гонча, 34

Суддя: