У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2022 року м. Київ

Суддя Подільського районного суду міста Києва Ковбасюк О.О., розглянувши заяву адвоката Іванісова Володимира Сергійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення скарги, -

встановив:

24.10.2022 до суду надійшла вказана заява, у якій ОСОБА_2 просить вжити заходи забезпечення скарги шляхом зупинення стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 38 826,05 доларів США на підставі виконавчого листа №758/12271/14-ц, у межах виконавчого провадження №69902245, яке перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М.О., до набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування поданої заяви заявник вказує на те, що примусове виконання вищезазначених вимог в період їх оскарження, а саме звернення стягнення на заробітну плату, опис та арешт майна значно вплине на його фінансове становище та, як наслідок, порушить його конституційні права на працю та справедливу заробітну плату. Примусове стягнення із заробітної плати також значено вплине на фінансовий стан його родини.

Вирішуючи вказану заяву, судом враховується наступне.

Як вбачається зі змісту та доданих до неї документів, заявником подано до суду скаргу на неправомірні дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. та скасування постанови виконавця від 21.09.2022 про відкриття виконавчого провадження №69902245.

Вказане виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого документа, яким є виконавчий лист №758/12271/14-ц від 11.11.2021, виданий Подільським районним судом міста Києва на виконання рішення суду про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» заборгованості за кредитним договором №154/П19/2008-840 від 08.05.2008 в загальному розмірі 24 579,30 доларів США.

Таким чином, заявником подано скаргу на бездіяльність та дії приватного виконавця у порядку здійснення судового контролю за виконанням рішення суду, яке набрало законної сили і підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

У статтях 149, 150 ЦПК України зазначені положення щодо порядку вирішення питання про забезпечення позову і способи забезпечення позову.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд, за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Разом із тим, згідно зі статтею 14 Конституції України та статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Отже, положення статей 149-153 ЦПК України, які регламентують забезпечення позову, не можуть застосовуватися при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, державного чи приватного виконавця (статті 447-451 ЦПК України), поданої у порядку здійснення судового контролю за виконанням рішення суду, яке набрало законної сили (стягнення за яким не зупинялось) і підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

У пункті 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Отже, аналіз вищевказаних положень законодавства вказує на те, що суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття таких заходів, як забезпечення скарги, оскільки відповідно до положень вищевказаних норм матеріального і процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Повноваження судів першої та апеляційної інстанцій при вирішенні цивільних справ визначені ЦПК України, зокрема, повноваження щодо вжиття заходів забезпечення позову.

У ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження у порядку, передбаченому статтями 149, 150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення реалізації майна.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 01.03.2021 у справі № 752/26606/18 (провадження № 61-21640 сво 19).

Таким чином, ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлені адвокатом Іванісовим В.С. в інтересах ОСОБА_1 заходи не можуть бути застосовані під час оскарження дій приватного виконавця, у зв`язку з чим правові підстави для задоволення заяви про забезпечення скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153, 258-261, 447-451 ЦПК України, -

постановив:

У задоволенні заяви адвоката Іванісова Володимира Сергійовича, поданої в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяО. О. Ковбасюк