КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-з/947/826/22
УХВАЛА

20.10.2022 року

Київський районний суд м. Одеси в складі головуючого - судді Калініченко Л.В. розглянувши заяву представника позивача Одеської міської ради про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Монік», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлана Володимирівна, державний реєстратор Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Мельник Тетяна Іванівна, про визнання договорів купівлі-продажу, рішень позачергових зборів, акту приймання-передачі недійсними, визнання протиправним та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, припинення права власності,

ВСТАНОВИВ:

18.10.2022 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Монік», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлана Володимирівна, державний реєстратор Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Мельник Тетяна Іванівна, про визнання договорів купівлі-продажу, рішень позачергових зборів, акту приймання-передачі недійсними, визнання протиправним та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, припинення права власності, в якій позивач просить суд:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 26.09.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Русланою Вікторівною, зареєстрований в реєстрі за № 1842;

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни від 26.09.2019 року № 48883179 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину господарчої будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 266,7 кв.м (РНОНМ: 101);

- визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 26.09.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Русланою Вікторівною, зареєстрований в реєстрі за№ 1843;

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни від 26.09.2019 року № 48884014 про держадну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину господарчої будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 266,7 кв.м. (РНОНМ: 101);

- визнати недійсним рішення засновників (учасників) ТОВ «Монік», оформлене протоколом від 16.07.2021 року № 1, засвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко Світланою Володимирівною, зареєстроване в реєстрі за № 948;

- визнати недійсним рішення позачергових зборів засновників (учасників) ТОВ «Монік», оформлене протоколом від 21.07.2021 року № 21-07-2021, засвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко Світланою Володимирівною, зареєстроване в реєстрі за № 990, 991;

- визнати недійсним акт приймання-передачі нерухомого майна, яке передається у власність ТОВ «Монік» у якості внеску (вкладу) до статутного капіталу від 21.07.2021 року №1, засвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко Світланою Володимирівною, зареєстрований в реєстрі за № 992,994;

- скасувати рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Мельник Тетяни Іванівни від 22.07.20201 року № 59409859 про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Монік» на господарчу будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 266,7 кв.м (РНОНМ: 101);

- припинити право власності ТОВ «Монік» на господарчу будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову розподілено судді Калініченко Л.В.

Одночасно з позовом представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій представник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони органам та суб`єктам державної реєстрації прав, у тому числі нотаріусам, приймати рішення та вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією прав, внесенням записів та змін до них у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна господарчої будівлі за адресою: АДРЕСА_1 (рнонм 101).

В обґрунтування заяви представник позивача посилається на те, що спір в цій справі виник стосовно виникнення права власності на нерухоме майно - господарчу будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (рнонм 101), який полягає в наступному.

Як стверджує представник позивача, рішенням державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Морозовою Ольгою Станіславівною від 10.09.2019 року № 48613883 (з відкриттям розділу) зареєстровано право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - господарчу будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 266,7 кв.м (РНОНМ: 101). Підставою для державної реєстрації прав став технічний паспорт від 14.01.2019 року, виданий ФОП ОСОБА_3 .

Надалі, рішеннями приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни від 26.09.2019 року № 48883179 та № 48884014, на підставі договорів купівлі-продажу від 26.09.2019 року, засвідчених вищевказаним нотаріусом, зареєстрованих в реєстрі за № 1842 та № 1843, право власності по 1/2 частці вищенаведеного об`єкта нерухомого майна було зареєстровано за ОСОБА_2 .

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.07.2021 року № 59409859 державним реєстратором Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Мельник Тетяною Іванівною зареєстровано право власності ТОВ «Монік» на господарчу будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 266,7 кв.м (РНОНМ: 101). Державна реєстрація прав проведена на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 21.07.2021 року № 1, протоколу № 1 засновників (учасників) ТОВ «Монік» та протоколу № 21-07-2021 позачергових зборів засновників (учасників) ТОВ «Монік».

Однак, як зазначає представник позивача, Наказом Міністерства юстиції України від 31.12.2021 року №4751/5, скасовано рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на господарчу будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 266,7кв.м (РНОНМ: 101).

Представник позивача стверджує, що вищевказана реєстрація права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_1 була проведена незаконним чином, а також за відсутні належних правовстановлюючих документів на виникнення права власності, як на зазначене майно, так і на земельну ділянку на якій воно розташоване.

Крім того, як вказано представником, жодного рішення стосовно передачі у власність чи користування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 чи будь-яким іншим особам земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що виключає будь-яку законну можливість набуття права власності чи користування земельною ділянкою та розміщення на ній будь-якого об`єкта нерухомого майна, не приймалось.

Враховуючи вищезазначені обставини, представник позивача вимушений звернутись до суду з цим позовом щодо оспорювання наступних документів, після реєстрації права власності за ОСОБА_1 , які слугували підставою для виникнення права власності на зазначене майно у відповідачів, та скасування рішень про державну реєстрацію права власності на це майно.

При цьому, з урахуванням того, що оскаржувані рішення державних реєстраторів прийняті за відсутності всіх необхідних документів, що призвело до визнання державою в особі державних реєстраторів права власності ОСОБА_2 та ТОВ «Монік» на об`єкт нерухомого майна - господарчу будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , без належних на те правових підстав, представник позивача вважає, що існує імовірність проведення незаконних реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомого майна в подальшому, що, в свою чергу, призведе до погіршення правового становища та порушення права власності територіальної громади м. Одеси, як власника земельної ділянки, на якій протиправно розміщується адміністративна будівля для обслуговування автостоянки.

Приймаючи викладене, представник позивача вважає наявними підстави для забезпечення позову у заявлений спосіб.

Згідно з п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Статтею 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Одночасно, судом враховуються висновки Верховного Суду викладені у постанові від 14.06.2021 року по справі № 308/8567/20, відповідно до яких законодавець передбачив відповідний процесуальний порядок розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі. Для розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлені різні процесуальні строки: два та п`ять днів відповідно. Першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті.

У випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову. У разі повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження у справі передбачений процесуальний механізм скасування заходів забезпечення позову.

За наслідком викладеного, розгляд заяви про забезпечення позову підлягає негайному розгляду не пізніше двох днів з дня її надходження до суду, без повідомлення учасників справи.

Оглянувши вказану заяву, суд встановив, що заява позивача відповідає вимогам, встановленим ст. 151 ЦПК України, а відтак підлягає невідкладному розгляду в судовому засіданні без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Дослідивши вказану заяву про забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, перевіряючи надану до суду заяву та додані до неї документи, позовну заяву з додатками, судом встановлено наявність між сторонами спору стосовно виникнення у відповідачів права власності на нерухоме майно господарчу будівлю, загальною площею 266,7 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , рнонм 101.

У відповідності до довідки за №311053305 від 28.09.2022 року, право власності на вказане нерухоме майно наразі зареєстровано за ТОВ «МОНІК», .

Одночасно судом враховується, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, саме пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Крім того судом враховується, що у відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснень Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд дійшов висновку, що між сторонами виник спір стосовно нерухомого майна: господарчої будівлі, загальною площею 266,7 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , рнонм 101, право власності на яку зареєстровано за відповідачем ТОВ «Монік», правомірність чого оспорюється позивачем, за наслідком чого,суд вважає, що заявлені заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони усім суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно: державним та приватним нотаріусам, державним та приватним виконавцям, іншим акредитованим суб`єктам; виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольських міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністраціях),приймати будь-які рішення та вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав, внесенням записів та змін до них у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомого майна господарчої будівлі за адресою: АДРЕСА_1 (рнонм 101), є співрозмірними заявленим вимогам, невжиття заходів забезпечення позову може значним чином ускладнити виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, а відтак й порушить права позивача на судовий захист, з урахуванням того, що до розв`язання виниклого між сторонами по справі спору по суті, відповідачем спірне нерухоме майно може бути відчужене на користь третіх осіб, здійснені додаткові дії з будівництва/реконструкції спірного об`єкту нерухомості, на підставі чого суд доходить до висновку про обґрунтованість заяви позивача про забезпечення позову.

На підставі викладеного, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову обґрунтованою та підлягаючою задоволенню у вищевикладений спосіб.

При цьому, вжиті вказані заходи забезпечення позову на спірне майно до вирішення спору по суті, не призведе до обмеження прав відповідача, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.Вжиття заявлених заходів забезпечення позову на майно не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

У відповідності до ч.1-3 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Судом вказане питання одночасно з вирішенням питання щодо забезпечення позову не вирішується.

Одночасно суд роз`яснює, що відповідач у відповідності до вимог ст. 154 ЦПК України, мають право після застосування судом заходів забезпечення позовуна звернення до суду з відповідним клопотанням про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149-153, 352-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача Одеської міської ради про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову по цивільній справі №947/24084/22 за позовною заявою Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Монік», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлана Володимирівна, державний реєстратор Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Мельник Тетяна Іванівна, про визнання договорів купівлі-продажу, рішень позачергових зборів, акту приймання-передачі недійсними, визнання протиправним та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, припинення права власності, а саме:

-Встановити заборону усім суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно: державним та приватним нотаріусам, державним та приватним виконавцям, іншим акредитованим суб`єктам; виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольських міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністраціях)приймати будь-які рішення та вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав, внесенням записів та змін до них у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомого майна господарчої будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (РНОНМ НОМЕР_1 ).

Копію ухвали направити для виконання до Управління державної реєстрації юридичного Департаменту Одеської міської ради (місцезнаходження: 65000, м. Одеса, вул. Черняхівського, 6).

Копію ухвали направити для відома учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Головуючий Калініченко Л. В.