печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Новака Р.В.,

при секретарі судових засідань - Бурячок А.І. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві, подання старшого державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Левіцького Т.К. про надання дозволу на примусове проникнення житла, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Левіцький Т.К.. звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування подання посилався на те, що на його виконанні знаходиться виконавче провадження №58850229 відносно боржника ОСОБА_1 згідно облікової картки від 09.04.2019 до складу якого входить 2 виконавчих документа на загальну суму стягнення 156732,26 грн., зокрема ВП №57996655 з примусового виконання виконавчого листа № 757/26421/15-ц від 18.12.2018р. виданого Печерським районним судом м. Києва про стягнення на користь ТОВ «Рада 6» коштів в сумі 128340,82 грн. яке відкрито 04.01.2019, ВП №58703872, примусового виконання виконавчого листа № 757/3878/18-ц від 28.02.2019 виданого Печерським районним судом м. Києва про стягнення на користь ТОВ «Рада 6» коштів в сумі 28391,44 грн. відкрито 25.03.2019

Державним виконавцем вживались всі необхідні дії передбачені Законом України «Про виконавче провадження» з метою примусового виконання виконавчого напису.

Залишок боргу складає 156732,26 грн.

Вважає, що тривале невиконання боржником своїх зобов`язань, є підставою для примусового проникнення до житла боржника.

державний виконавець Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Левіцький Т.К. в судове засдання не з`явився, подавав клопотання про розгляд подання без його участі.

Боржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась,про місце та час судового засідання повідомлялась належним чином .

Дослідивши матеріали подання та виконавчого провадження, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що на виконанні державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Левіцького Т.К, знаходиться виконавче провадження №58850229 відносно боржника ОСОБА_1 згідно облікової картки від 09.04.2019 до складу якого входить 2 виконавчих документа на загальну суму стягнення 156732,26 грн., зокрема ВП №57996655 з примусового виконання виконавчого листа № 757/26421/15-ц від 18.12.2018р. виданого Печерським районним судом м. Києва про стягнення на користь ТОВ «Рада 6» коштів в сумі 128340,82 грн. яке відкрито 04.01.2019, ВП №58703872, примусового виконання виконавчого листа № 757/3878/18-ц від 28.02.2019 виданого Печерським районним судом м. Києва про стягнення на користь ТОВ «Рада 6» коштів в сумі 28391,44 грн. відкрито 25.03.2019.

На дату звернення з цим поданням до суду залишок боргу складає 156732,26 грн.

За вказаним виконавчим документом боржником є - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 . Адреса, вказана у виконавчому документі: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), виконавцем винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження № 58850229 від 09.04.2019 р. Зазначеною постановою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Лист із постановою неодноразово надсилався боржнику, проте повертався без виконання, з відміткою за закінченням строку зберігання (підтвердження про що, міститься в матеріалах справи).

Боржник вважається належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, відповідно до приписів статті 28 Закону.

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону.

Під час здійснення виконавчих дії державним виконавцем встановлено, що на праві власності у боржника відсутні кошти та цінності на які можливо звернути стягнення, а саме:

25.01.2019 державним виконавцем керуючись вимогами ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» прийнято постанову про арешт майна боржника, водночас державним виконавцем було внесено відомості до реєстру обтяжень. (Реєстраційний номер рухомого майна 17271973, реєстраційний номер нерухомого майна 30000883).

11.02.2019 державним виконавцем прийнято постанову про зупинення виконавчого провадження керуючись вимогами ст.. 38 ЗУ «Про виконавче провадження» на підставі ухвали Київського апеляційного суду від 01.02.2019.

Згідно відповіді ХОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» м. Харків та АТ «Райфффайзен Банк Аваль» № 81-15-8/13367-БТ від 08.02.2019 арешт на рахунки боржника - накладено, станом на день накладення арешту кошти для виконання постанови - відсутні.

Згідно відповіді АТ «Таскомбанк№ № 508/47-БТ від 07.02.2019 - кошти на рахунку боржника для виконання постанови - відсутні.

Згідно відповіді філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» №46-57/1325/600365 від 27.02.2019 кошти на рахунку боржника - відсутні.

Згідно відповіді АТ «Ідея Банк» №14.4/1271/БТ від 12.02.2019 державному виконавцю стало відомо, що залишок коштів відсутній для виконання постанови.

Згідно відповіді АТ «Сбербанк» №2538/4/07-2-5-БТ від 06.02.2019 державному виконавцю стало відомо, що залишок коштів відсутній для виконання постанови.

На адресу відділу 19.03.2019 за вх.. №7187 надійшло клопотанн боржника про ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження, однак після отримання вказаного клопотання боржник із матеріалами виконавчого провадження так і не ознайомився.

05.04.2019 за вх. № 8672 надійшла заява стягувача із копією постанови Київського апеляційного суду від 29.03.2019 по справі № 757/26421/15-ц про поновлення виконавчого провадження.

09.04.2019 державним виконавцем прийнято постанову про поновлення вчинення виконавчих дій на підставі постанови Київського апеляційного суду від 29.03.2019.

Того ж самого дня державним виконавцем керуючись вимогами ст. 36 ЗУ «Про виконавче провадження» прийнято постанову про розшук майна боржника, саме: автомобілі Volkswagen Polo ТА Audi A4.

Згідно відповіді КП Київської міської ради «Київського міського бюро технічної інвентаризації» яка надійшла жо відділу 06.05.2019 за вх.. 10883 стало відомо, що квартира АДРЕСА_2 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1

16.05.2019 приватним виконавцем було здійснено вихід за адресою, вказаною у виконавчому документі з метою перевірки майнового стану боржника. В ході здійснення перевірки, двері ніхто не відчинив доступу до приміщення надано не було, відповідно здійснити перевірку та огляд приміщення не вбачалося можливим, тому державним виконавцем складено відповідний акт, у присутності понятих та представника стягувача.

30.05.2019 державним виконавцем здійснено повторний вихід до квартири боржника, за адресою: АДРЕСА_1 , двері квартири ніхто не відчиняв, в результаті чого, було складено відповідний акт державного виконавця.

Таким чином боржником не виконано вимогу державного виконавця, що свідчить про свідоме ухилення ним від виконання виконавчого напису та вимог приватного виконавця.

Матеріали виконавчого провадження свідчать, що державним виконавцем вживались всі необхідні дії передбачені Законом України «Про виконавче провадження» з метою примусового виконання виконавчого напису.

Аналогічні правові висновки знаходять своє відображення в судовій практиці, зокрема в постанові Київського апеляційного суду від 15.12.2020 р. у справі № 753/14453/20 за поданням приватного виконавця про примусове проникнення до житла.

В вищезазначеній постанові апеляційний с уд дійшов висновку про те що, не отримання боржником кореспонденції не є підставою вважати, що він не повідомлений про початок виконавчих дій.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо неможливості встановити з конвертів, які документи направлялись боржнику та встановлення факту не отримання останнім постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже, незважаючи на вихід за місцем реєстрації боржника, виконавцю неможливо здійснити перевірку майнового стану боржника, виявити інше майно та кошти, що належать боржникові, та на які можливо звернути стягнення, з причин незалежних від приватного виконавця. Примусове проникнення до житла боржника, залишається єдиним можливим заходом забезпечення виконання судового рішення, встановлення майнового стану боржника, виявлення майна та коштів, що належать боржникові.

Зважаючи, що квартира АДРЕСА_2 - належить боржнику на праві власності, відповідно до відомостей виконавчого провадження, наявні обґрунтовані підстави вважати, що в даній квартирі знаходиться майно та(або) кошти боржника, на які можливо звернути стягнення. Також, в разі подальшого звернення стягнення на зазначений об`єкт нерухомого майна, для об`єктивної оцінки вартості при примусовій реалізації, необхідно забезпечити доступ державного виконавця до зазначеного житла.

Згідно з вимогами п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага, що зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 31.05.2011 № 4-рп/2011.

Відповідно до пункту 13 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку про законодавче збалансування прав як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення (входження) до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Так, відповідно до частини першої ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні у справі Янголенко проти України, no. 14077/05, від 10.12.2009 Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес.

У рішенні у справі Савіцький проти України, no. 38773/05, від 26.07.2012 Європейський суд з прав людини зазначив, що право, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що пункт 1 статті 6 Конвенції, interalia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

З метою запобігання невиконання боржником своїх зобов`язань, забезпечення дотримання прав та інтересів стягувача та спонукання боржника до виконання виконавчого напису №58850229 згідно облікової картки від 09.04.2019 старшого державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Левіцького Т.К., суд приходить до висновку, що у даному випадку вбачається необхідність в примусовому проникненні до житла боржника - ОСОБА_1 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для арешту та опису майна боржника.

Керуючись ст. 30 Конституції України, ст. ст. 10, 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 439 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Подання старшого державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Левіцького Т.К. про надання дозволу на примусове проникнення житла-задовольнити.

Надати дозвіл старшому державному виконавцю Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Левіцькому Т.К. у встановленому законом порядку на примусове проникнення до житла боржника - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для арешту та опису майна боржника у зв`язку з необхідністю виконання виконавчого провадження №58850229 відносно боржника ОСОБА_1 згідно облікової картки від 09.04.2019 до складу якого входить 2 виконавчих документа на загальну суму стягнення 156732,26 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення чи протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали, постановленої без участі особи, яка її оскаржує.

Суддя Р.В. Новак