Справа № 242/4141/21
Провадження № 2/242/84/22
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

17 жовтня 2022 року Селидівський міський суд Донецької області в складі: головуючого судді - Хацько Н.О., за участю секретаря судового засідання Клименко А.В., за участю представника відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своєї позовної заяви зазначив, що 22 жовтня 2020 року о 16 год. 55 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів під керуванням позивача та відповідача.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення за фактом даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правову відповідальність відповідача було застраховано в ТДВ СК «Альфа-Гарант». Позивач звернувся у вказану страхову компанію, яка за результатом розгляду його заяви виплатила йому відшкодування в розмірі 45 606,75 грн. Не погодившись із даною сумою, позивач звернувся до страхової компанії із роз`ясненням та отримав відповідь на свою заяву. Не погодившись із даною відповіддю, позивачем було самостійно залучено експерта для визначення матеріального збитку. За результатами проведеної експертизи вартість матеріального збитку позивача за результатами ДТП становить 71 269,44 грн. Крім того, позивач зазначає, що поніс витрати на залучення експерта в сумі 3 500,00 грн., на евакуацію транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 1 000,00 грн., а також на оплату стоянки транспортного засобу в розмірі 4 050,00 грн. Крім того, позивач зазначив, що у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, він зазнав моральної шкоди, яка виразилася у втраті нормальних життєвих зв`язків, в тому, що йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки тепер не може використовувати автомобіль для власних потреб та потреб родини. Крім того, він використовував автомобіль для поїздок по роботі, і тепер він зазнає додаткових складнощів. Моральну шкоду позивач оцінює в 10 000,00 грн.

На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 матеріальної шкоду в наслідок заподіяної дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 25 662 грн. 69 коп., франшизу в сумі 2 000,00 грн., витрати на евакуацію автомобіля в сумі 1 000,00 грн., витрати на стоянку автомобіля в розмірі 4 050,00 грн., витрати на залучення експерта в розмірі 3 500,00 грн. , а також моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн.

В судове засідання позивач не з`явився, про дату та час розгляду повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме погодився на стягнення з відповідача суми франшизи в розмірі 2 000,00 грн., а також моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн. Відповідачем надано до суду письмовий відзив на позовну заяву, згідно із яким транспортний засіб позивача після дорожньо-транспортної пригоди визнано фізично знищеним. Відшкодування збитків у даному випадку встановлено спеціальним законом, яким передбачено, що розмір відшкодування становить різницю між ринковою вартістю автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди та після неї. Так, страховою компанією, де застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача виплати здійснено в повному обсязі. Тобто позивачу від страхової компанії не було виплачено франшизу, яку відповідач погодився виплатити. Щодо витрат на евакуацію та стоянку, представник відповідача зазначає, що дані виплати повинні бути виплачені страховиком, а не відповідачем. Витрати на залучення експерта сторона відповідача також вважає такими, що не підлягають стягненню, оскільки даний висновок є неповним, а його замовлення відбулося з порушенням чинних нормативно-правових актів. Щодо моральної шкоди, сторона відповідача зазначає, що заявлена сума є завищеною, проте з урахуванням того, що дорожньо-транспортна пригода сталася з необережності, приймаючи до уваги переживання, що зазнав позивач, відповідач погоджується на відшкодування моральної шкоди в розмір 5 000,00 грн. Крім того, просив стягнути з позивача витрати на надання професійної правничої допомоги в сумі 7 000,00 грн.

Відповідь на відзив до суду не надходив.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Згідно з копією постанови Селидівського міського суду Донецької області від 18 січня 2021 року, яка набрала законної сили 29 січня 2021 року, 22 жовтня 2020 року о 16 год. 55 хв., ОСОБА_3 на автошляху Михайлівка-Селидове-Курахове керував автомобілем Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_1 , при повороті ліворуч не надав перевагу в русі автомобілю ВАЗ -21121, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в зустрічному напрямку по рівнозначній дорозі, та скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. За результатами розгляду справи ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З матеріалів справи вбачається, що позивачеві ТДВ СК «Альфа-Гарант» було виплачено матеріальну шкоду в розмірі 45 606,75 грн.

Не погоджуючись із даною сумою, позивач звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із відповідною заявою про роз`яснення обґрунтування виплаченої суми, на що страховою компанією було надано відповідь.

Крім того, позивачем було надано до суду висновок експерта автотоварознавчого дослідження № 24 від 07 червня 2021 року, вартість матеріальних збитків, завданих позивачу, станом на момент дослідження, становить 71 269,44 грн.

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався із відповідною заявою до ТДВ СК «Алфа-Гарант», оскільки відповідальність винуватця ДТП застрахована в цій страховій компанії.

За результатами розгляду даної заяви страховою компанією виплачено суму страхового відшкодування позивачу в розмірі 45 606,75 грн., що відображено у листі ТДВ СК «Альфа-Гарант».

Вказаним листом позивачу роз`яснено, що зазначене відшкодування проводилося в порядку, встановленому для фізично знищених транспортних засобів.

Так, у відповідності до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

З листа ТДВ СК «Альфа-Гарант» вбачається, що ринкова вартість транспортного засобу позивача становить 83 263,12 грн., а вартість відновлювального ремонту з ПДВ 89 441,96 грн., тобто автомобіль позивача є фізично знищеним. Крім того, за змістом цього листа ринкова вартість автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди становить 35 656,37 грн.

Крім того, позивачем не заперечувалось, що транспортний засіб після дорожньо-транспортної пригоди залишився у нього.

За таких обставин, позивачу було виплачено різницю між ринковою вартістю автомобіля до та після ДТП, що загалом без урахування франшизи становило 45 606,75 грн.

Разом з тим, позивач в обґрунтування своїх вимог посилався на наданий ним висновок експерта, у відповідності до якого розмір матеріальних збитків, завданих йому, становить 71 269,44 грн.

Проте зі змісту даного експертного висновку вбачається, що вищевказана сума відображена як ринкова вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, згідно із вказаним висновком вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача становить 89 229,39 грн.

За таких обставин, як листом страхової компанії, так і висновком експерта, наданим позивачем, достовірно підтверджено, що транспортний засіб позивача після дорожньо-транспортної пригоди є фізично знищеним.

Як вже зазначалося вище, порядок відшкодування шкоди в разі визнання транспортного засобу фізично знищеним передбачений ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З матеріалів справи вбачається, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило відшкодування шкоди позивачеві у відповідності до вищевказаної норми закону.

Разом з тим, позивачем неодноразово зазначено в позові, що він є незгодним із даною сумою відшкодування, та на підтвердження зазначеного надав експертний висновок.

Проте суд погоджується з позицією представника відповідача, що даний висновок експерта, наданий позивачем, є неповним. Зокрема, він не містить визначення вартості автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди, що унеможливлює суду визначити різницю між ринковою вартістю транспортного засобу до та після ДТП за цим висновком.

Так, позивач вважає, що з відповідача додатково підлягає стягненню матеріальна шкода в сумі 25 662,69 грн. , виходячи з розрахунку : 71 269,44 ( вартість збитків, встановлена висновком експерта) - 45 606,75 ( відшкодування стразової компанії) грн.

Разом з тим, суд критично відноситься до цих доводів позивача, оскільки в даному випадку таке відшкодування призведе до перевищення суми ринкової вартості автомобіля, що не узгоджується з вимогами, встановленими в ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивача на положення ст. 1194 ЦК України, оскільки вартість транспортного засобу після ДТП та сума виплаченого відшкодування, за відсутності суми франшизи, становить ринкову вартість автомобіля позивача до ДТП. Натомість висновок експерта, залученого позивачем, як вже зазначалося, не містить визначення ринкової вартості автомобіля позивача після ДТП, що унеможливлює суду встановити наявність недостатньої страхової виплати, а відтак і підстави для відповідальності винної особи.

Те ж саме стосується і вимог про стягнення з відповідача витрат, сплачених за евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як вже було зазначено вище, п. 2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовуються, зокрема, витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Судом, зокрема, було витребувано поліс, відповідно до якого було виплачено страхове відшкодування, № АО/5885891 від 22 грудня 2019 року, з якого вбачається, що ліміт страхової суми за шкоду майну потерпілого становить 130 000,00 грн.

Суд звертає увагу, що фактично позов зводиться до незгоди позивача із сумою, що була виплачена страховою компанією. Проте жодних вимог до страхової компанії позивачем не пред`являлися. Разом з тим, факт незгоди із сумою, яку виплатила страхова компанія, не є безумовною підставою для стягнення з відповідача заявлених сум.

Таким чином, вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди та витрат на евакуацію є такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на проведення експертизи, суд дослідив висновок експерта, наданий позивачем, та враховуючи, що даний висновок є неповним і не доводить обґрунтованість для відшкодування шкоди, тому витрати на її проведення суд вважає такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо витрат, пов`язаних з оплатою стоянки транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, звертаючись до суду із даним позовом, позивач зазначав те, що його транспорт є пошкодженим, а також посилався на норми, які регулюють відшкодування шкоди за пошкоджений транспортний засіб, які передбачають, зокрема, стягнення витрат за стоянку. Разом з тим, як листом страхової компанії, так і висновком експерта, який був виготовлений на замовлення позивача, встановлено, що його транспортний засіб після дорожньо-транспортної пригоди є фізично знищеним, оскільки витрати на його відновлювальний ремонт перевищують ринкову вартість засобу.

Суд звертає увагу, що для такого виду відшкодування Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» взагалі не передбачено відшкодування витрат на оплату стоянки. Крім того, позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував необхідність перебування транспортного засобу на стоянці після вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, заявлені вимоги про стягнення відшкодування за оплату стоянки транспортного засобу є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо стягнення франшизи з відповідача, суд виходить з наступного.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Крім того, п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно з п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

З урахуванням того, що відповідач погодився на відшкодування позивачеві франшизи, з урахуванням того, що страховим полісом передбачений її розмір - 2000,00 грн., та приймаючи до уваги, що дана сума стразовою компанією виплачена не була, суд стягує з відповідача на користь позивача 2 000,00 грн., які згідно із договором страхування є франшизою.

Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частинами 2,3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає , зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна . Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що вона дійсно завдана позивачеві, що виразилося у його душевних стражданнях, викликаних втратою належного йому транспортного засобу. Разом з тим, приймаючи до уваги глибину душевних страждань, їх тривалість, приймаючи до уваги факт неповоротної втрати майна, застосовуючи принципи розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення вказаних вимог, а саме в розмірі 8 000,00 грн.

З урахуванням вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2 000,00 грн. матеріальної шкоди, а також 8 000,00 грн. моральної шкоди.

Крім того, в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню пропорційно задоволених позовних вимог.

В судовому засіданні підтверджено, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 908,00 грн.

З урахуванням того, що суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог частково, на 22%, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам, 22% від 908,00 грн. становить 199,76 грн.

Крім того, відповідачем було заявлено про понесення витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 7 000,00 грн.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 131 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За вимогами, встановленими в ч.ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 10 січня 2022 року між ОСОБА_3 та адвокатом Майоровим С. В. укладено Договір № 3 про надання правової допомоги.

Згідно з п. 4.2 даного Договору сума гонорару адвоката визначається в розмірі 5% від суми позову або з розрахунку 250 грн. за годину праці адвоката.

Повноваження зазначеного адвоката підтверджується наданим до суду ордером.

На підтвердження вищевказаних витрат адвокатом надано копію акту приймання-передачі послуг з детальним описом виконаних робіт, затрат часу на їх вчинення та їх вартості, а також квитанцію про оплату даних послуг.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про належне підтвердження представником відповідача факту оплати професійної правничої допомоги в повному обсязі.

Суд також вважає, що витрати, понесені відповідачем, є обґрунтованими та співмірними із складністю справи та тим обсягом послуг, що надавалися представником позивача в ході розгляду даної справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з позивача даних витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю « Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі франшизи, встановленої договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності , в розмірі 2 000 ( дві тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригоди, 8 000 ( вісім тисяч) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 199 ( сто дев`яносто дев`ять) грн. 76 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 .

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», , м Київ, бульв. Лесі Українки, 26.

Повний текст рішення складено 21 жовтня 2022 року.

Суддя Н.О. Хацько