Справа № 349/1257/21
Провадження № 22-ц/4808/1061/22
Головуючий у 1 інстанції Могила Р. Г.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.,

секретаря Кузів А.В.

за участю відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Голуба Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Тимошика Ігоря Ярославовича на рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2022 року, повний текст якого складено 18 липня 2022 року, ухвалене у складі судді Могили Р.Г. у м. Рогатин, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 через представника ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5 , якій на праві власності належало майно в селі Корчунок Рогатинського району.

Мати заповіту не складала. Крім неї, спадкоємцями першої черги за законом є відповідачі. Інших спадкоємців немає.

У липні 2021 року вона звернулася до приватного нотаріуса для оформлення спадщини після смерті матері, однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, у зв`язку з тим, що нею пропущено строк для прийняття спадщини.

Вказувала, що строк для прийняття спадщини пропустила, оскільки їй не було відомо, що законом визначено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, а також у зв`язку із складними життєвими обставинами, пов`язаними із перебуванням за кордоном на заробітках з 2000 року.

Із урахуванням викладеного, позивачка просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_5 (а.с. 1-2, 33, том 1).

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено (а.с. 219-226, том 1).

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 адвокат Тимошик І.Я. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема представник апелянтки вказує на те, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору не надав належної правової оцінки діям відповідача ОСОБА_1 , який у заяві про прийняття спадщини свідомо вказав неправильне прізвище апелянтки « ОСОБА_6 », яке вона насправді ніколи не мала та в подальшому приховав від неї факт прийняття і оформлення ним спадщини після смерті матері. Крім того, суд не дослідив, чи вчиняв нотаріус необхідні нотаріальні дії для закликання до спадкування всіх спадкоємців першої черги за законом ОСОБА_5 . Спадкова справа, яка долучена до матеріалів справи містить значні розбіжності між наявними копіями документів та внутрішнім описом спадкової справи, що свідчить про те, що приватний нотаріус Данилюк Х.Я. недобросовісно і протиправно в липні 2021 року вносила зміни у спадкову справу.

Представник апелянтки також зазначає про те, що суд першої інстанції не врахував поважність причин пропуску апелянткою строку для прийняття спадщини, які зумовлені перебуванням останньої за кордоном та складністю умов її праці. При цьому, через складність умов праці ОСОБА_2 фізично не могла подати заяву про прийняття спадщини й до консульської установи України в Італійській Республіці.

За таких обставин, представник апелянтки просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Голуб Г.С., посилаючись на незаконність та протиправність доводів апеляційної скарги просить залишити таку без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

В обґрунтування відзиву зазначає, що твердження представника апелянтки про змову між відповідачами для усунення від спадкування ОСОБА_2 нічим не підтверджено та такі не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки ОСОБА_1 , подаючи нотаріусу заяву про прийняття спадщини вказав у такій всіх спадкоємців за законом першої черги після смерті матері.

Крім того, представник відповідача вказує на те, що доводи апеляційної скарги щодо поважності причин пропуску апелянткою строку для прийняття спадщини, у зв`язку з тим, що вона перебувала за кордоном не відповідають дійсності, так як наявність відміток у паспорті ОСОБА_2 для виїзду за кордон свідчить про можливість подання останньою необхідної заяви вчасно, у тому числі, після смерті ОСОБА_5 , оскільки апелянтка в той час якраз перебувала в Україні.

Також представник ОСОБА_1 вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що юридична необізнаність щодо прийняття спадщини не є правовою підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Із урахуванням наведеного, представник відповідача вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність у апелянтки поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 (а.с. 7-10, том 2).

Відповідач ОСОБА_3 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Голуб Г.С. заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Апелянтка ОСОБА_2 та її представник адвокат Тимошик І.Я. у судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді, пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до статті 367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам в повній мірі.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_5 , а відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 її синами.

Після смерті ОСОБА_5 приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Данилюк Х.Я. 04 січня 2018 року було заведено спадкову справу № 03/2018.

Згідно із довідкою, виданою виконавчим комітетом Добринівської сільської ради 02 січня 2018 року № 4 заповіт від імені ОСОБА_5 у виконавчому комітеті Добринівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області не посвідчувався. Останнє постійне місце реєстрації ОСОБА_5 : АДРЕСА_1 . На день смерті ОСОБА_5 була зареєстрована за вказаною адресою одна.

04 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Рогатинського районного нотаріального округу Данилюк Х.Я., в якій повідомив, що крім нього спадкоємцями за законом в першу чергу є ще один син та донька померлої .

09 січня 2018 року ОСОБА_3 подав приватному нотаріусу Рогатинського районного нотаріального округу Данилюк Х.Я. заяву, якою відмовився від прийняття спадщини піля смерті своєї матері ОСОБА_5 та одночасно не заперечив щодо видачі свідоцтв про право на спадщину на ім`я сина померлої, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Справжність підпису ОСОБА_2 на заяві про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_5 засвідчено ОСОБА_7 , приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу 13 липня 2021 року. Вказана заява була долучена до матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 .

Постановою приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Данилюк Х.Я. від 15 липня 2021 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. В постанові зазначено, що останнім днем строку подачі заяви для прийняття спадщини було 29 січня 2018 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачка не надала суду доказів того, що у неї були об`єктивні, непереборні та істотні перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини в межах встановленого законодавством строку, а тому відсутні підстави для надання їй додаткового строку для прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої 1272 ЦК України про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував своє право на прийняття спадщини через, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 459/2973/18 (провадження № 61-12504св21) зазначено, що: «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок викладено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкове майно, то правові підстави доля встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні».

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, що переглядається, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_5 , відповідно останнім днем визначеного законом строку прийняття спадщини було 29 січня 2018 року. У той же час, ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса 13 липня 2021 року, тобто поза межами передбаченого законодавством шестимісячного строку.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, позивачка посилалася на те, що вона не скористалася своїм правом на прийняття спадщини, оскільки їй не було відомо, що для прийняття спадщини законодавством встановлений шестимісячний термін, а також у зв`язку із складними життєвими обставинами, пов`язаними із перебуванням за межами України на заробітках з 2000 року.

Суд першої інстанції, оцінюючи вказані доводи позивачки, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини, а також саме по собі перебування за межами України свідчать про відсутність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення необхідних дій для прийняття спадщини.

Крім того, суд першої інстанції правильно вказав на те, що позивачка не була позбавлена можливості протягом шестимісячного строку надіслати поштою до нотаріальної контори заяву (повідомлення, телеграму) про прийняття спадщини у порядку, передбаченому п. 2.1, п. 3.5 глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Мін`юсту України від 22 лютого 2012 року № 296/5, чи подати відповідну заяву або надіслати її консулу згідно із статтею 38 Закону України «Про нотаріат».

В свою чергу, доказів того, що позивачка не могла скористатися вказаним механізмом, внаслідок особливих умов праці, суду не надано.

Більше того, позивачка не заперечувала, що після смерті мами перебувала в Україні ще близько двох тижнів, вказане також підтверджується відповідними відмітками у її закордонному паспорті, а отже вкотре доводить, що вона мала змогу вчасно реалізувати своє право на прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не перевірив та не дослідив чи вчиняв приватний нотаріус необхідні дії для закликання до спадкування всіх спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 , а також не надав правової оцінки діям ОСОБА_1 , який у заяві про прийнятті спадщини невірно зазначив її прізвище та не повідомив її про оформлення ним спадкових прав, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, ОСОБА_2 є спадкоємицею за законом першої черги і здійснення нею права на спадкування (прийняття спадщини) шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (у випадку не проживання разом із спадкодавцем на час його смерті) не залежить від вчинення чи невчинення дій іншими особами (іншим спадкоємцем, нотаріусом).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 серпня 2021 року у справі № 720/1079/19 (провадження № 61-14663св20), в якій зазначено, що «посилання позивача на наявність підстав для визнання причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними, у зв`язку із невжиттям нотаріусом заходів відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» щодо повідомлення ОСОБА1 про відкриття спадщини після смерті ОСОБА2, є безпідставними, оскільки позивач є спадкоємцем за законом першої черги і здійснення ним права на спадкування (прийняття спадщини) шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (у випадку не проживання разом із спадкодавцем на час його смерті) не залежить від вчинення чи невчинення дій іншими особами (іншим спадкоємцем, нотаріусом)».

Доводи апеляційної скарги про те, що копія спадкової справи, яка долучена до матеріалів справи містить значні розбіжності між наявними копіями документів та внутрішнім описом спадкової справи, не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки відповідно до Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року № 3253/5 (підпункт 12.1.1 пункту 12.1 розділу XII), аркуші внутрішнього опису документів справи нумеруються окремо, у той же час, приватний нотаріус Данилюк Х.Я., надаючи на вимогу Рогатинського районного суду Івано-Франківської області фотокопію спадкової справи, пронумерувала титульну сторінку та внутрішній опис, що і призвело до таких розбіжностей.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування рішення і ухвалення нового, а тому, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Тимошика Ігоря Ярославовича залишити без задоволення.

Рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

І.О. Максюта