Справа № 558/144/22
номер провадження 2/558/66/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2022 року смт. Демидівка Рівненської області

Демидівський районний суд Рівненської області в складі:

одноособово суддя Мельник Д.В.,

секретар судового засідання Березюк І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору товариство з обмеженою відповідальністю «Райз Захід» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" (далі ТОВ "Західна агровиробнича компанія"), треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору товариство з обмеженою відповідальністю "Райз Захід" (далі ТОВ «Райз Захід»), про скасування рішення державного реєстратора, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння.

Згідно позовної заяви позивач ОСОБА_1 зазначає про те, що є власником земельної ділянки площею 2,1611 га, що розташована на території Хрінницької сільської ради Дубенського (ліквідованого Демидівського) району Рівненської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

12.09. 2016 року між ним та ТОВ «Райз Захід» був укладений договір оренди вказаної земльної ділянки строком на 7 років. В кінці грудня 2021 року він випадково дізнався про існування додаткової угоди б/н від 25.10.2017 року, згідно якої право оренди перейшло від ТОВ «Райз Захід» до відповідача ТОВ «Західна агровиробнича компанія». Строк дії договору змінено на 7 років з дня підписання такої додаткової угоди, тобто до 25.10. 2024 року.

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначає про те, що дізнавшись про існування додаткової угоди від 25.10.2017 року, він звернувся до відповідача з вимогою про повернення йому належної земельної ділянки, скасування самостійно додаткової угоди, оскільки не давав згоди на заміну сторони орендаря, а також на зміну строку дії договору оренди. Крім того, він додаткову угоду від 25.10.2017 року до договору оренди землі від 12.09.2016 року не підписував, ніколи не уповноважував інших осіб це робити за нього та відповідної довіреності нікому не видавав. При цьому, ознайомившись із змістом копії такої додаткової угоди від 25.10.2017 року, він виявив, що підпис на додатковій угоді йому не належить.

Проте, відповідач земельну ділянку йому не повернув. Крім цього на підставі вищевказаної додаткової угоди від 25.10.2017 року, державним реєстратором було зареєстровано перехід права оренди земельної ділянки площею 2,1611 га до ТзОВ «Західна агровиробнича компанія».

В позовній заяві позивач ОСОБА_1 посилається на те, що між ним та ТОВ «Західна агровиробнича компанія» наявний спір про право користування земельною ділянкою, яка йому належить. Також позивач вказує, що додаткової угоди від 25.10.2017 року щодо передачі земельної ділянки відповідачеві він не підписував, з ним не узгоджувалися її умови , а тому вона є неукладеною.

Зазначає, що ТОВ «Західна агровиробнича компанія» користується належною йому земельною ділянкою, чим порушує його права на користування та розпорядження належним йому майном.

З вказаних підстав у позовній заяві позивач ОСОБА_1 просив скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію переходу права оренди земельної ділянки, усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою а також витребувати з чужого незаконного володіння земельну що йому належить.

Ухвалою суду від 18.04. 2022 року у даній справі було відкрите провадження за правилами загального позовного провадження, а позовна заява прийнята до розгляду(а.с.22).

Підготовче засідання у справі №558/140/22 проведено 24.05.2022 року, судом було витребувано у відповідача ТОВ «Західна агровиробнича компанія» оригінал додаткової угоди від 25.10.2017 року до договору оренди землі від 12.09.2016 року, щодо земельної діялнки площею 2,1611 га, кадастровий номер :02:000:0133, що належить позивачу ОСОБА_1 (а.с.34).

05.10. 2022 року до суду від відповідача ТОВ «Західна агровиробнича компанія» надійшов відзив на позовну заяву, оригіналу додаткової угоди від 25.10.2017 року до договору оренди землі від 12.09.2016 року, щодо земельної діялнки площею 2,1611 га, кадастровий номер :02:000:0133 суду відповідачем надано не було (а.с.58)

У прийнятті відзиву на позовну заяву відповідачеві відмовлено, оскільки відзив на позовну заяву відповідачем подано з порушенням встановлених строків.

Відповідно до норм ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Визначений судом строк для реалізації сторонами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив(а.с.72-74).

Позивач ОСОБА_1 на розгляд справи не з`явився, подав до суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі та зазначив про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 29).

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лопухович А.О. звернулася до суду із заявою в якій просила розгляд справи призначений на 05.10.2022 року провести без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та поросить їх задовольнити(а.с.70).

Представник відповідача ТОВ «Західна агровиробнича компанія» адвокат Андросюк І.С. звернувся із клопотанням про розгляд справи 05.10.2022 року у відсутність відповідача. У клопотанні просив відмовити позивачу у задоволенні позову (а.с.58).

Представник третьої особи ТОВ «Райз Захід» на розгляд справи не з`явився, будучи повідомленим про час розгляду справи у встановленому порядку у відповідності до ст.127 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України)(а.с.56).

Дослідивши докази по справі, встановивши фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовної заяви повністю.

Із дослідженої в судовому засіданні копії договору оренди землі від 12.09. 2016 року встановлено, що ОСОБА_1 , як орендодавець, передав, а ТОВ «Райз Захід» прийняло у строкове платне користування земельну ділянку площею 2,1611 га (рілля), що розташована на території Хрінницької сільської ради Демидівського району Рівненської області, кадастровий номер :02:000:0133. Договір укладено на сім років (а.с. 13-14).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №286520121 від 24.11. 2021 року вбачається, що 27.10.2016 року щодо належної ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,1611 га, кадастровий номер :02:000:0133 було зареєстровано право оренди за ТОВ «Західна агровиробнича компанія». Підставою для державної реєстрації державним реєстратором вказаний договір оренди землі від 12.09.2016 року та додаткова угода від 25.10.2017 року, укладена між ТзОВ «Райз Захід», ТОВ «Західна агровиробнича компанія» та ОСОБА_1 .. Строк дії оренди 7 років, з правом пролонгації (а.с.16).

Із змісту наданої до суду позивачем копії додаткової угоди б/н від 25.10. 2017 року до договору оренди землі від 12.09.2016 року (а.с. 15) вбачається, що зі згоди ОСОБА_1 , як орендодавця, орендар ТОВ «Райз Захід» передає, а новий орендар ТОВ «Західна агровиробнича компанія», приймає на себе права та обов`язки сторони (орендаря), передбачені в договорі оренди (п. 1).

За змістом ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

У частині 1 cт. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Разом з тим, визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі врегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі».

За правилами ст. 93 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду.

У статті 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громади і юридичних осіб здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки із орендарем.

Згідно ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

В силу вимог ст. 16 Закону України "Про оренду землі", укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 cт. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказує на те, що додаткову угоду від 25.10. 2017 року до договору оренди землі від 12.09.2017 року він не підписував та не уповноважував інших осіб на їх підписання.Позивач заперечує факт отримання ним будь-яких пропозицій щодо укладення додаткової угоди від ТОВ «Західна агровиробнича компанія», погодження між сторонами істотних умов вказаної додаткової угоди.

Судом встановлено, що у позивача відсутній примірник (оригінал) додаткової угоди від 25.10.2017 року до договору оренди землі від 12.09.2016 року.

Оскільки позивач стверджує про неукладення спірної додаткової угоди до договору оренди землі та на відсутність у нього примірника такої додаткової угоди, то суд вважає, що саме на відповідача покладається обов`язок надати докази на підтвердження укладення додаткової угоди до договору оренди землі.

При цьому, суд враховує, що позивач ОСОБА_1 до суду подавав клопотання про витребування у відповідача ТОВ «Західна агровиробнича компанія» додаткової угоди від 25.10.2017 року до договору оренди землі від 12.09. 2016 року. Крім того, позивач ОСОБА_1 до суду подавав клопотання в якому просив призначити у справі судову почеркознавчу експертизу для доведення факту не укладення такої додаткової угоди.

Оригіналу додаткової угоди від 25.10.2017 року до договору оренди землі від 12.09.2016 року, щодо земельної діялнки площею 2,1611 га, кадастровий номер :02:000:0133 суду відповідачем надано не було (а.с.58)

Норми ч.10 ст.84 ЦПК України надають суду право, у разі неподання учасником справи з неповажних причини доказів, витребуваних судом, визнатиобставину, для з`ясування якої втребувався доказ.За таких обставин, суд визнає, що зазначена додаткова угода від 25.10. 2017 року до договору оренди землі від 12.09.2016 року не підписувалась позивачем.

При цьому, суд виходить також з того, що відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Таким чином, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.Будь-яких доказів, що спростовували б доводи позивача, відповідачем та третіми особами до суду надано не було.

Отже, відповідачем не спростовано твердження позивача про те, що додаткову угоду не було укладено, як і не доведено обставин її укладення.

Частина 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» кореспондується із положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законом, як істотні.

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Істотні умови договору оренди землі визначені у статті 15 Закону України «Про оренду землі», відповідно до ч. 1 якої (в редакції, чинній на дату реєстрації додаткової угоди) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Вимогами ст. 216 ЦК України, встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Частиною другою ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Якщо сторона не виявила свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Отже, додаткова угода від 25.10.2017 року до договору оренди землі від 12.09.2016 року є неукладеною, однак ТОВ «Західна агровиробнича компанія» продовжує користування землею, чим порушує права позивача на користування та розпорядження належним їй майном.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позивач не отримував від відповідача пропозицій щодо укладення додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, не погоджував умови такої додаткової угоди та не підписував її, а тому не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов додаткової угоди до договору оренди землі, що передбачені ст. 15 Закону України "Про оренду землі".

Згідно з ч. 4 cт. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, згідно з правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 року в справі №145/2047/16-ц, правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові звернула увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору в мотивувальній частині судового рішення.

Окрім того, Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 року в справі №504/2864/13-ц, від 04.07.2018 року в справі №653/1096/16-ц, від 12.06.2019 року в справі №487/10128/14-ц, від 11.11.2019 року в справі №487/10132/14-ц).

Згідно з ч. 1 cт. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом cт. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 cт. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Таким чином, оскільки відповідач користується земельною ділянкою позивача без відповідної правової підстави, оскільки додаткова угода позивачем з ТОВ «Західна агровиробнича компанія» не укладалась, то земельна ділянка підлягає поверненню позивачеві.

Позивачем також заявлено вимоги про скасування державної реєстрації за відповідачем права оренди земельної ділянки, належної позивачеві, на підставі додаткової угоди від 25.10 2017 року до договору оренди землі від 12.09.2016 року.

Відповідно до положень Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно з вимогами ст. 17 Закону України «Про оренду землі», об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до cт. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні це гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні записи про право оренди земельної ділянки за відповідачем, які не ґрунтуються на укладеній додатковій угоді до договору оренди землі, порушують права та законні інтереси позивача на користування та розпорядження земельною ділянкою, то ефективним способом захисту порушених прав позивача є скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію прав оренди на земельну ділянку за відповідачем, що забезпечить реальне відновлення порушених прав.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 30.06.2020 року в справі № 922/3130/19.

Згідно зі ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

З огляду на те, що спірна земельна ділянка вибула з володіння позивача поза її волею, витребування вказаної земельної ділянки з чужого незаконного володіння відповідає вимогам ст. 387 ЦК України.

Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, зокрема те, що при укладені договору, сторонами повинні бути узгодженні всі істотні умови, суд вважає, що порушення прав ОСОБА_1 , як власника, у зв`язку із наявністю додаткової угоди до договору оренди землі, предметом якого є належна його земельна ділянка, без його згоди, позбавляє можливості позивача вільно розпоряджатися та користуватися його земельною ділянкою, а тому приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог позивача, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 гривень.

Крім того, судом встановлено, що позивачем у позовній заяві заявлено три позовні вимоги, а судовий збір сплачений в розмірі 992,40 гривень.

Оскільки позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення, то суд приходить до висновку про стягнення з відповідача в дохід держави судового збору в розмірі 1984,80 гривень.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує роз`яснення п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10. 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», яким визначено, що з урахуванням конкретних обставин справу судом може бути розглянуто та змінено вимоги позивача без доплати суми судового збору з подальшим розподілом останнього між сторонами.

На підставі викладеного, керуючисьст.ст.207, 216, 236 317, 387, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 5, 12, 81-84, 141, 258, 259, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" (, 35601 місто Дубно провулок Центральний будинок № 1 Рівненської області), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору товариство з обмеженою відповідальністю "Райз-Захід" (, 35601 місто Дубно провулок Центральний будинок №1 Рівненської області) про скасування рішення державного реєстратора, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, задовольнити повністю.

Скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію переходу права оренди земельної ділянки площею 2,1611 га, кадастровий номер :02:000:0133 до товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» на підставі додаткової угоди від 25.10.2017 року, номер запису про інше речове право 17138814.

Зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,1611 га, кадастровий номер :02:000:0133.

Витребувати із чужого незаконного володіння у товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» земельну ділянку площею 2,1611 га, кадастровий номер :02:000:0133.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 992,40 гривень сплаченого судового збору.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» на користь держави судові витрати в розмірі 1984,80 гривень судового збору.

Учасники справи, а також особи які не брали участі у справі, але суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити рішення безпосередньо до апеляційного суду Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не була вручене в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне провадження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня його вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14 жовтня 2022 року.

Суддя Дмитро МЕЛЬНИК