Справа № 367/3935/22
Провадження №2-з/367/268/2022
УХВАЛА

Іменем України

01 листопада 2022 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Одарюк М.П., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ліпінського Єгора Вікторовича, про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

31 жовтня 2022 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ліпінського Є.В. про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

В обґрунтування даної заяви ОСОБА_3 зазначає, що позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 коштів, які були сплачені позивачем в якості авансового платежу за Попереднім договором. Попередній договір був укладений 17 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що вони зобов`язуються не пізніше 15 квітня 2022 року укласти договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . На підтвердження зобов`язання позивачем було внесено аванс у розмірі 396 150 гривень 00 копійок, що еквівалентно за домовленістю сторін 15 000 доларів США, які отримано відповідачем до підписання договору. Станом на 15 квітня 2022 року сторони не уклали Основні договори, змін до Попереднього договору не вносили, внесену суму авансу ОСОБА_2 не повернув, тому позивач змушена звернутись до суду за захистом порушеного права.

Позивачу стало відомо про те, що відповідач намагається продати житловий будинок та земельну ділянку, що стали предметом Попереднього договору та мали бути предметом Основного договору, про що розміщено оголошення на сайті оголошень. З огляду на зазначене, за вказаних обставин, з метою уникнення можливих труднощів у подальшому виконанні рішення у позивача, є підстави вважати, що станом на сьогодні існують підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах заявлених позовних вимог.

Суддя, розглянувши заяву про забезпечення позову з доданими документами, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог частини 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц Верховний Суд зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно пункту першого частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві.

Тобто, суд на цій стадії має перевірити, яке конкретно майно чи грошові кошти належить відповідачеві і де вони знаходяться.

Саме з цією метою положеннями частини першої статті 151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

З наведеного випливає, що відомості про те, на які саме розрахункові рахунки позивач просить накласти арешт, в яких саме фінансових установах знаходяться грошові кошти, в якій сумі та в якій валюті перебувають грошові кошти відповідача є необхідними для забезпечення позову.

Крім того в заяві про забезпечення позову не надано інформації про наявність у відповідача будь-яких грошових коштів чи відкритих рахунків у банківських установах України.

Відсутність відомостей про рахунки та вклади відповідача, не дає змоги визначити співмірність засобів забезпечення позову із заявленими вимогами.

Разом з тим, законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачу, а відтак суд не вбачає підстав для задоволення вимог вказаної заяви.

Керуючись статтями 149-153, 260, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ліпінського Єгора Вікторовича, про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя: М.П. Одарюк