єдиний унікальний номер справи 531/1918/22
номер провадження 2/531/479/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2022 року м. Карлівка

Суддя Карлівського районного суду Полтавської області Герцов О. М.,

за участю секретаря судового засідання Капленко Є. С.,

позивача- ОСОБА_1 ,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Карлівський «Агрошляхбуд» про визнання припинення трудових відносин і про виключення запису, як про керівника ТОВ Карлівський «Агрошляхбуд» з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить визнати припинення ним трудових відносин з ТОВ Карлівський «Агрошляхбуд» з 22.02.2022 року. Разом з тим, ОСОБА_1 просить зобов`язати ТОВ Карлівський «Агрошляхбуд» виключити запис про нього, як про керівника підприємства, з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та видати довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Від нього мається заява, в якій він справу просить розглядати без участі сторони відповідача, а у задоволенні позову просив відмовити повністю.

Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У пункті 3 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно зі статтею 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

У статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

У статті 21 КЗпП України вказано, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з дотриманням внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника - статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу - статтями 40, 41, 43, 43-1 цього Кодексу і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) - статтею 45 цього Кодексу.

Трудовий договір може бути припинено, а працівника звільнено з роботи лише з підстав і в порядку, визначених законодавством про працю.

Відповідно до частини 3 статті 80 Господарського кодексу України (далі - ГК України) товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе відповідальність за своїми зобов`язаннями тільки своїм майном. Учасники товариства, які повністю сплатили свої вклади, несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю товариства, у межах своїх вкладів.

Положеннями частини 1 статті 167 ГК України передбачено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно із частиною 3 статті 167 ГК України під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи, має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами.

Управління товариством здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (частини 1 та 2 статті 97 ЦК України).

За змістом статті 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені, або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Також у статті 28 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» закріплено, що органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення).

Під час дослідження доказів встановлено, що згідно з пунктом 1.4 Статуту ТОВ Карлівський «Агрошляхбуд», затвердженого рішенням власника ТОВ Карлівський «Агрошляхбуд», протокол № 19 від 05 травня 2020 року (далі - Статут), товариство є господарським товариством у розумінні Цивільного кодексу України та Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», створено у формі товариства з обмеженою відповідальністю, наділено відповідною цивільною правоздатністю та дієздатністю, що є достатнім для здійснення господарської діяльності на території України та за її межами. (а.с.29 зворотній бік).

У розділі 2 Статуту передбачено, що у товаристві створено наступні органи управління: загальні збори учасників, як вищий орган управління товариства (п. 2.1. Статуту) та виконавчий орган в особі директора (п.п. 2.2.1 п. 2 Статуту) (а.с. 35).

До виключної компетенції загальних зборів учасників віднесено, зокрема, призначення директора товариства (п.п. 12 пункту 2.1.2 розділу 2Статуту) (а.с.33 зворотній бік).

У п.п. 2.2.1 п. 2 Статуту визначено, що до компетенції директора належить вирішення всі поточних питань діяльності Товариства, але окрім тих, які віднесені до виключної компетенції Зборів учасників (а.с. 35).

З витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України станом на 18.07.2022 року керівником значиться ОСОБА_1 (а.с.12).

Відповідно до Наказу ТОВ Карлівський «Агрошляхбуд» від 11.05.2004 № 23/І-к позивач приступив до виконання обов`язків директора (а.с. 8).

У своєму рішенні від 12 січня 2010 року №1-рп/2010 Конституційний Суд України наголосив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У даному випадку директор підприємства є виконавчим органом, що призначається засновниками. Позивач перебуває на посаді директора ТОВ Карлівський «Агрошляхбуд`та є членом виконавчого органу підприємства, тому в даному випадку спір у цій справі підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про закриття провадження по даній справі.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Закрити провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Карлівський «Агрошляхбуд» про визнання припинення трудових відносин і про виключення запису, як про керівника ТОВ Карлівський «Агрошляхбуд» з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Роз`яснити позивачу, що вказана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 15 днів з дня її проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги або через Карлівський районний суд.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо їїне скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. М. Герцов