Справа № 369/9303/21
Провадження № 2/369/1598/22
РІШЕННЯ

Іменем України

19.10.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л.,

за участі:

представника відповідача Семеняки С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу № 369/9303/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про захист прав споживача банківських послуг, стягнення заборгованості за банківськими вкладами, нарахованими та несплаченими відсотками та пені, -

В С Т А Н О В И В:

06.07.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про захист прав споживача банківських послуг, стягнення заборгованості за банківськими вкладами, нарахованими та несплаченими відсотками та пені.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.07.2004 року між ОСОБА_1 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» було укладено договір № 00053 на вклад Накопичувальний (із пролонгацією) на суму 5000 доларів США.

На виконання п. 2.3 зазначеного Договору № 00053 вкладник передав банку готівкою кошти у розмірі 5000 доларів США, що підтверджується квитанцією № 242537 від 02.07.2004 року.

Відповідно до п. 2.4.2 Договору № 00053 сплата відсотків вкладнику за користування вкладом відбувається одночасно з поверненням суми вкладу.

Відповідно до п. 5.4 Договору № 00053 якщо вкладник в день закінчення строку дії цього договору не звернувся за сумою вкладу та відсотками, термін дії цього договору автоматично продовжується на той же строк. Відсотки які нараховані протягом терміну дії договору та не отримані вкладником додаються до загальної суми вкладу.

Таким чином Договором № 00053 передбачено його автоматичну пролонгацію на той же самий строк з приєднанням до певної суми вкладу нарахованих та не отриманих відсотків, до того часу поки вкладник за власною ініціативою достроково не розірве цей договір або не звернеться з заявою за отримання вкладу в день закінчення дії договору.

Відповідно до п. 3.3.2 Договору № 00053 банк зобов`язаний повернути всю суму за вкладом згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 3.3.3 Договору № 00053 банк зобов`язаний за користування грошовими коштами нараховувати та сплачувати вкладнику відсотки у строки та у розмірах які передбачені умовами цього договору.

30.11.2004 року між ОСОБА_1 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» було укладено Договір № 00016 про відкриття та ведення рахунку до запитання.

На виконання п. 1.1 та 2.1 Договору № 00016 вкладник готівкою передав, а банк прийняв на рахунок до запитання грошові кошти без обмеження терміну дії договору у розмірі 2000 доларів США, що підтверджується квитанцією № 331937 від 30.11.2004 року.

Відповідно до умов п. 1.2 Договору № 00016 відсоткова ставка за користування грошовими коштами встановлена у розмірі 1 % річних.

Відповідно до п. 3.3.2. Договору № 00016 банк зобов`язаний повернути фактичну суму за рахунком згідно з умовами цього договору.

Згідно з інформацією наявною в мережі інтернет, у зв`язку з перереєстрацією Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль» в відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником за всіма правами та обов`язками акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль».

15.01.2021 року вкладник відповідно до умов пунктів 3.2.1, 3.2.2, 3.2.3, 3.2.4, 3.3.2, 3.3.3 Договору № 00053 та пунктів 3.2.1, 3.2.2, 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 Договору № 00016 звернулася із письмовою заявою до Святошинського відділення № 5 АТ «Райффайзен Банк Аваль» про необхідність надання виписок та повернення банківських вкладів з усіма нарахованими відсотками згідно умов Договору № 00053 та Договору № 00016. Зазначене звернення отримане банком 15.01.2021 року за вх. №-Д1-В53/29-2.

У відповіді банку № 97-5-4/174 зазначено, що виписки можливо отримати у Святошинському відділенні № 5 АТ «Райффайзен Банк Аваль» і також вказувалось про те, що «виписки свідчать про те, що кошти з рахунків видавалися готівкою разом з нарахованими відсотками і залишки по рахункам відсутні.

Станом на 24.02.2021 року при повторному зверненні до Святошинського відділення № 5 АТ «Райффайзен Банк Аваль» позивачу було відмовлено у наданні виписок по рахункам за Договором № 00053 та договором № 00016 з посиланням на те, що зазначене відділення не має доступу до виписок, у результаті чого, на думку позивача її позбавили цієї можливості, чим було порушено її права передбачені п. 3.2.4 Договору № 00053 та п. 3.3.1 Договору № 00016, в результаті чого позивач була змушена вдруге звернутися з письмовою заявою до відповідача.

Після повторного звернення позивача до відповідача (вх. № ДІ-В53/29-17) листом від 12.03.2021 року № 97-5-4/537 відповідач повідомив, що за наявною інформацією кошти за всіма вкладами повністю повернуто готівкою 20.07.2009 року, 20.08.2009 року, 21.09.2009 року, 22.09.2009 року та відсутні залишки коштів на рахунках. Також позивача було поінформовано, що операції з видачі вкладу підтверджуються відповідними виписками про рух коштів по рахункам № № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 . Одночасно з цим відповідачем було надано виписки за період часу з 16.06.2009 року до 22.09.2009 року зі змісту яких вбачається, що у них нібито міститься інформація про періодичне внесення починаючи з 16.06.2009 року та подальше зняття готівкових коштів у розмірі 10000 доларів США на рахунки № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 до 22.09.2009 року.

Позивач зазначає, що надані відповідачем виписки не мають будь-якого відношення до підтвердження належного виконання банком обов`язків відповідно до умов укладених договорів та жодним чином не підтверджують повернення банком вкладнику коштів за Договором № 00053 на суму 5000 доларів США з усіма нарахованими відсотками та Договором № 00016 на суму 2000 доларів США з усіма нарахованими відсотками, ані станом на 2009 рік, ані будь-який інший період часу з 02.07.2004 року до 19.01.2021 року. Окрім того, позивач вказує, що на її прохання до банку надати підтвердження наявності письмового повідомлення вкладника до банку про необхідність дострокового повернення вкладу відповідно до пунктів 3.2.2. та 5.4. Договору № 00053 у відповіді банку було проігнороване. Надати підтвердження оформлення належним чином касових документів, які б підтвердили отримання вкладником у банку готівкових коштів у розмірі 5000 доларів США за Договором № 00053 та 2000 доларів США за Договором № 00016 разом з нарахованими відсотками, відповідач відмовився пославшись на те, що «..всі документи на підставі яких проводилися касові операції видавалися клієнту під час обслуговування, а тому у банку відсутні підстави для надання документів повторно…».

Позивач вказує, що зазначені дії банку є протиправними та порушують окрім зазначених вище умов Договору № 0053 та Договору № 00016 також приписи: ч. 2, 6 ст. 3, ст. 13 ЦК України, ч. 4, 5 ст. 56 Закону України «Про банк і банківську діяльність», п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги».

У зв`язку із зазначеним вище, позивач втретє 05.04.2021 року звернулася до банку із скаргою, в якій просила розглянути по суті питання та обставини викладенні у заявах від 15.01.2021 року та 24.02.2021 року та надати на них обґрунтовану та вмотивовану письмову відповідь.

Відповідачем листом № 97-5-4/790 від 07.04.2021 року було повторно відмовлено у задоволенні вимог позивача з повернення коштів за вкладами пославшись на відсутність підстав для цього.

12.04.2021 року позивач знову звернулася із вимогою про виплату коштів за укладеними між позивачем та відповідачем Договором № 00053 та Договором № 00016 разом з усіма нарахованими відсотками, проте у листі № 97-5-4/847 від 14.04.2021 року відповідач відмовив у поверненні коштів пославшись на попередній лист від 12.03.2021 року № 97-5-4/537 зазначивши, що кошти вже було повернуто готівкою та відсутні залишки на рахунках.

На підставі вище наведеного, позивач просила суд, стягнути з відповідача заборгованість у вигляді неповернутого вкладу за Договором № 00053 разом з нарахованими відсотками у розмірі 17 814 доларів США 90 центів, що станом на 06.07.2021 року за офіційним курсом Національного банку України складає в еквіваленті 486175 гривень 75 копійок, стягнути з відповідача заборгованість у вигляді неповернутого вкладу за Договором № 00016 разом з нарахованими відсотками у розмір 2 347 доларів США 09 центів, що станом на 06.07.2021 року за офіційним курсом Національного банку України складає еквіваленті 64053 гривні 03 копійки, стягнути з відповідача пеню за порушення ним грошових зобов`язань за Договором № 00053 за період з 20.01.2021 року до 06.07.2021 року у розмірі 40595 гривень 67 копійок (еквівалент 1487 доларів США 54 центів), що складається з неповернутої станом на 20.01.2021 року суми вкладу разом з нарахованими та несплаченими відсотками 17814,90Х0,05% пеня за день Х 167 днів, що розрахована станом на 06.07.2021 року за офіційним курсом національного банку України та стягнути з відповідача пеню за порушення ним грошових зобов`язань за Договором № 00016 за період 20.01.2021 року до 06.07.2021 року у розмірі 5553 гривні 51 копійка (еквівалентна 203 доларів США 49 центів), що складається з неповернутої станом на 20.01.2021 року суми вкладу разом з нарахованими та несплаченими відсотками 2347,09Х0,05% пеня за деньХ167 днів, що розрахована станом на 06.07.2021 року за офіційним курсом Національного банку України.

14.07.2021 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито загальне позовне провадження у справі.

17.08.2021 року представником відповідача через канцелярію суду зареєстровано відзив на позовну заяву, в якій він вказав, що банк вважає, що заявлені позивачкою позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення з огляду на те, що кошти за вкладними договорами, на які позивачка посилається у позові, були виплачені їй у повному обсязі ще у 2004 році.

31.08.2021 року позивачем через канцелярію суду зареєстровано відповідь на відзив відповідача, в якому вона вказала, що викладені відповідачем у тексті відзиву інформація не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи, суперечить умовам договору № 00053 та договору № 00016, вимогам законодавства України та нормативним документам, що регулюють спірні правовідносини між клієнтом/позивачем споживачем фінансових послуг та банком/боржником який є надавачем цих послуг, а також не підтверджується відповідачем належними та допустимими доказами. Просила позов задовольнити у повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду подала заяву, в якій вказала, що просить здійснювати розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила суд відмовити у задоволені позову.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що у 2004 році між Банком та Позивачкою було укладено Договори від 02.07.2004 № 00053 на вклад Накопичувальний, Договір від 30.11.2004 № 00016 про відкриття та ведення рахунку до запитання.

Щодо виконання Банком умов Договору від 02.07.2004.

На виконання умов Договору від 02.07.2004 Позивачка внесла до Банку кошти у сумі 5 тис. дол. США, що підтверджується доданою Позивачкою квитанцією №242537 від 02.07.2004.

Відповідно до п. 1.2 Договору від 02.07.2004 відсоткова ставка по вкладу була встановлена у розмірі 8 % річних строком на 366 днів, днем закінчення вкладу визначено 03.07.2005.

Відповідно до п. 2.2 Договору від 02.07.2004 для обліку суми вкладу Банк відкриває вкладнику особовий рахунок № НОМЕР_5 .

Відповідно до п.п. 2.4.1-2.4.2 Договору від 02.07.2004 відсотки на вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банку, до дня який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав, сплата відсотків вкладнику відбувається одночасно з поверненням суми вкладу.

Пунктом 3.2.2 Договору від 02.07.2004 передбачено право вкладника достроково вимагати від банку повернення всієї суми вкладу, з настанням наслідків передбачених пунктом 3.1.3. цього Договору.

Відповідно до п. 3.1.3 Договору від 02.07.2004, якщо вкладник виявить бажання достроково повернути фактичну суму за вкладом, Банк нараховує відсотки за викладеними у цьому пункті спеціальними правилами, а саме: в строк до 30 календарних днів після початку строку дії Договору відсотки нараховуються та сплачуються банком за тарифами банку для рахунку «До запитання» у відповідній валюті; в строк більше 30 календарних днів після початку дії Договору-відсотки сплачуються за кожні 30 календарних днів з початку дії договору згідно ставки, визначеної договором, за кожні неповні 30 календарних днів відсотки сплачуються за тарифами банку для рахунку «До запитання» (у відповідній валюті).

Відповідно до п. 3.3.2 Договору від 02.07.2004 Банк прийняв на себе зобов`язання повернути всю суму вкладу згідно з умовами цього Договору.

Так, як вбачається з квитанції № 242537 від 02.07.2004 про зарахування коштів на вклад, кошти внесені Позивачкою на вклад були зараховані на рахунок № НОМЕР_6 .

Рахунок НОМЕР_6 (МФО 313827) на який вносилися кошти Позивачкою не відкривався безпосередньо на ім`я ОСОБА_1 , є рахунком відкритим під Запорізьке міське відділення Банку.

Згідно виписку по даному рахунку встановлено, що на цей рахунок ( НОМЕР_6 ) зараховувались та з цього рахунку видавались кошти різних клієнтів.

З аналізу Виписку по цьому рахунку встановлено, що кошти які були внесені Позивачкою на нього 02.07.2004 року були зняті з нею готівкою в повному обсязі 30.11.2004 разом з нарахованими відсотками у загальній сумі 5 164,97 дол. США.

Отже, Банк виконав свої зобов`язання перед Вкладницею по Договору від 02.07.2004, що підтверджується Випискою по рахунку.

Щодо виконання Банком умов Договору від 30.11.2004

30.11.2004 (у день зняття Позивачкою коштів внесених по Договору 02.07.2004) між нею та Банком укладається Договір № 00016 про відкриття та ведення рахунку до запитання.

Відповідно до п. 1.1, 1.2., 2.1., 2.2 Договору від 30.11.2004 клієнт передає, а банк приймає на рахунок до запитання грошові кошти в доларах США без обмеження суми та терміну дії Договору. Відсоткова ставка за користування грошовими коштами встановлюється у розмірі 1 % (один) відсоток річних.

Клієнт передає грошові кошти Банку шляхом їх готівкового внеску на рахунок або безготівкового перерахування зі свого поточного або вкладного рахунку, відкритого в Банку чи в іншому банку України. Для обліку сум банк відкриває рахунок № НОМЕР_7 .

Відповідно до умов Договору від 30.11.2004 нарахування банком відсотків за договором здійснюється з урахуванням календарного числа днів у році. При розрахунку відсотків не враховується перший день надходження коштів на рахунок та останній день періоду нарахування відсотків.

Відповідно до п. 3.3.2 Договору від 30.11.2004 Банку прийняв на себе обов`язок повернути фактичну суму за рахунком, згідно умов цього Договору.

На виконання умов Договору від 30.11.2004 Позивачка внесла до Банку кошти у сумі 2 тис. дол. США, що підтверджується доданою Позивачкою квитанцією № 331937 від 30.11.2004.

Так, як вбачається з квитанції № 331937 від 30.11.2004 про зарахування коштів, кошти були внесені Позивачкою на рахунок НОМЕР_8 .

Рахунок НОМЕР_8 (МФО 313827) на який вносилися кошти Позивачкою не виконання умов Договору від 30.11.2004 не відкривався безпосередньо на ім`я ОСОБА_1 , а є рахунком відкритим під Запорізьке міське відділення Банку.

Згідно виписку по даному рахунку встановлено, що на цей рахунок ( НОМЕР_8 ) зараховувались та з цього рахунку видавались кошти різних клієнтів, що підтверджується випискою з рахунку НОМЕР_8 .

З аналізу Виписки по цьому рахунку встановлено, що кошти які були внесені Позивачкою на нього 30.11.2004 були зняті з нього готівкою двома платежами: 24.12.2004 1 000,00 дол. США та 27.12.2004 1 000,00 дол. США.

Отже, Банк виконав свої зобов`язання перед Вкладницею по Договору від 30.11.2004, що підтверджується Випискою по рахунку.

Судом також встановлено, що у Банку відсутня об`єктивна можливість надати Суду будь-які інші докази виконання своїх зобов`язань перед Позивачкою, аніж вказані вище Виписки по рахункам, оскільки всі інші документи, які могли б додатково підтвердити видачу Банком коштів Позивачці, зокрема касові документи, заяви на видачу коштів тощо, були знищені Банком згідно встановленого Національним Банком України порядку по закінченню строків зберігання.

Відповідно додані Банком Виписки руху коштів по рахункам № НОМЕР_6 , № НОМЕР_8 є належними та достатніми доказами, які підтверджують факт повного виконання Банком своїх зобов`язань по спірним Договорам перед Позивачкою.

Порядок і вимоги щодо здійснення банками, їх філіями та відділеннями касових операцій у національній та іноземній валютах, станом на дату видачі коштів з рахунку Позивачки у 2004 році, регулювався Інструкцією про касові операції в банках України, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003 року № 337.

Відповідно до п. 1 глави 1 розділу ІІІ Інструкції 337: до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать: заява на переказ готівки, прибутково-видатковий касовий ордер, заява на видачу готівки, прибутковий касовий ордер, видатковий касовий ордер, грошовий чек, а також рахунки на сплату платежів та документи, установлені відповідною платіжною системою для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі.

У відповідності до п. 2 гл. 3 розділу ІІІ Інструкції 337: з каси банку готівка національної валюти видається за такими видатковими документами: за заявою на видачу готівки - фізичним особам з поточних, вкладних (депозитних) рахунків та фізичним і юридичним особам переказ без відкриття рахунку (з представленням юридичною особою довіреності на уповноважену особу) за операціями з клієнтами (видача кредиту тощо);

Відповідно, в разі звернення клієнта фізичної особи (або його довіреної особи) до Банку для зняття коштів з свого рахунку, така видача здійснюється на підставі такого первинного касового документу, як заява на видачу готівки.

Як вбачається з матеріалів справи, кошти були зняті Позивачкою з рахунків № НОМЕР_9 та № 00016 - 30.11.2004, 24.12.2004 та 27.12.2004.

Згідно Інструкції 337 для отримання вказаних коштів Позивачка повинна була подати до Банку в кожному випадку в установленому порядку заяву на видачу готівки, оскільки без надання вказаного такого документу банком було заборонено здійснювати видачу коштів фізичним особам з вкладних та поточних рахунків.

Таким чином, касові документи (заяви на видачу готівки), на підставі яких Банком було здійснено видачу коштів Позивачці, надати до Суду є об`єктивно не можливим фактором, оскільки вони були здані на знищення у відповідності до норм «Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України, із зазначенням строків зберігання», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 08.12.2004 року № 601.

Відповідно до пунктів 2, 3 Розділу 1 Переліку 601, останній є основним нормативно-правовим актом, що визначає строки зберігання відповідних категорій документів, які утворюються в процесі діяльності банків України, їх філій, представництв та відділень. Перелік призначено для обов`язкового використання всіма банківськими установами.

Відповідно до п. 303 розділу 2 Переліку 601: касові документи та позабалансові ордери з додатком за емісійно-касовими операціями, а також за операціями з банківськими металами, пластиковими картками, дорогоцінними металами (у виробах та брухті) та дорогоцінним камінням зберігаються 5 років.

Відповідно до пп. 34,35 розділу 1 Переліку 601: справи, відібрані для знищення, після погодження та затвердження актів передаються в установленому порядку організаціям, що займаються заготівлею вторинної сировини, з метою перероблення на паперових фабриках. Використання цих документів для господарських потреб забороняється.

При цьому знищення документів без відповідного оформлення і погодження, а також порушення строків їх зберігання забороняється. Посадові особи, винні в недбалому зберіганні, псуванні і знищенні документів, відповідно до Закону України "Про Національний архівний фонд та архівні установи" несуть відповідальність згідно із законодавством України.

На виконання зазначених вище норм Переліку 601, уповноваженими особами Банку було складено: Акт № 3 від 21.01.2011 «Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду», згідно яких були вилучені до знищення документи не внесені до Національного архівного фонду, як такі, що не мають науково-історичної цінності та втратили практичне значення, документи Запорізької обласної дирекції Банку, серед яких були в тому числі: касові документи та позабалансові ордери з додатком та емісійно-касовими операціями, зведені довідки про касові обороти, документи за вкладами фізичних осіб за 2004-2005 роки (п. 2 Акту № 3).

Також, згідно Акту № 3: документи в кількості 35 809 справ вагою 21 090 кг здано в «Запоріжвторресурси» на переробку за приймально-здавальною накладною 09.03.2011 № 220.

Акт № 7 від 10.03.2015 «Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду», згідно яких були вилучені до знищення документи не внесені до Національного архівного фонду, як такі, що не мають науково-історичної цінності та втратили практичне значення, документи Запорізької обласної дирекції Банку, серед яких були в тому числі: справи (договори, декларації, акти) клієнтів за поточними операціями в іноземній валюті (п. 5 Акту № 7)

Також, згідно Акту № 7: документи в кількості 21 288 справ вагою 15 320 кг здано на переробку за приймально-здавальною накладною 21.05.2015 № 220.

Як вбачається з вищевикладеного, паперові касові документи, що засвідчували отримання коштів з рахунків Позивачки були правомірно знищені Банком в 2011, 2015 роках в установленому Правилами 601 Національного банку України порядку, з огляду на що Банк, з об`єктивних причин, не мав можливості надати до Суду паперові касові документи, які б засвідчували факт видачі коштів Позивачу.

Пунктом 44 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 року № 75 передбачено: залежно від виду операції та типу контрагентів первинні документи банку (паперові та електронні) класифікують за такими ознаками: а) за місцем складання: зовнішні (одержані від клієнтів, державних виконавців та інших банків); внутрішні (оформлені в банку); б) за змістом: касові; меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій).

Згідно пунктами 45, 46 Положення 75 касовими документами оформляються операції з готівкою. Касові документи оформляються відповідно до вимог, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України щодо організації касової роботи в банках України. Меморіальні документи застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку.

Відповідно до пункту 41 Положення 75: операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Відповідно до п. 42 Положення 75 передбачено, підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи.

Згідно пп. 14 п. 3 цього Положення 75: первинний документ - це документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до пунктів 47, 48 Положення 75: внутрішньобанківські операції оформляються меморіальними ордерами та іншими документами, що складаються банками відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку і внутрішніх процедур банку. Операції, що відображаються за позабалансовими рахунками, також оформляються меморіальними ордерами.

У первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження).

Згідно пунктів 57, 59 Положення 75 інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).

При цьому, Банки мають обов`язково складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри, як особові рахунки та виписки з них. Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

Відповідно до п. 62 Положення 75: виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Записи в регістрах бухгалтерського обліку проводяться відповідно до первинних документів (пункт 100 Положення 75).

Отже, надані Банком суду Виписки по рахункам № НОМЕР_6 , № НОМЕР_8 на які зараховувалися та з яких видавалися кошти Позивачці є похідними документами, що складений на підставі первинних документів, та відповідно вони мають силу документу, що підтверджує здійснення всіх операцій по рахунку.

Враховуючи вищевикладене надані Банком докази переконливо підтверджують, що всі зобов`язання Банку по виплаті Позивачці грошових коштів по Договорам від 02.07.2004, 30.11.2004 рахунків були виконані в повному обсязі та відповідно вимоги Позивачки про стягнення з Банку грошових коштів по вказаним договорам, є неправомірними та не підлягають до задоволенню, так як в умовах діючих Правил 601, якими чітко визначений строк зберігання касових та інших банківських документів, Банк в подібного роду спорах фактично позбавлений можливості надання інших, ніж викладені вище, доказів виконання своїх зобов`язань перед вкладниками.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню.

Суд не може прийняти до уваги наполягання сторони позивача на позові, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджена.

При таких обставинах суд вважає можливим в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про захист прав споживача банківських послуг, стягнення заборгованості за банківськими вкладами, нарахованими та несплаченими відсотками та пені відмовити.

Таким чином, викладені позивачем обставини не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, переконливих доказів на спростування позиції відповідача позивач суду не надав, його позовна заява не ґрунтується на законі та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У цій справі у зв`язку з відмовою у позові судові витрати у вигляді сплаченого судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про захист прав споживача банківських послуг, стягнення заборгованості за банківськими вкладами, нарахованими та несплаченими відсотками та пені відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_10 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», , 01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано .

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 19.10.2022 року.

Суддя А.В. Янченко