КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження № 22-ц/824/8458/2022 Доповідач Заришняк Г.М
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.

При секретарі - Осадченко І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кухаренко Ольги Володимирівни, діючої в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 серпня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позову вказувала, що з 19 жовтня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі. Проживали разом із родиною відповідача за адресою: АДРЕСА_1 . Подружнє життя не склалося через зраду відповідача, внаслідок чого фактичні шлюбні відносини припинилися 6 серпня 2020 року. Примирення між сторонами неможливе, тому позивачка також подала заяву про розірвання шлюбу. За час перебування у шлюбі 13 червня 2020 року сторонами за спільні кошти був набутий у власність автомобіль марки AUDI модель А7, кузов № НОМЕР_1 , 2011 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 . Позивач просила визнати цей автомобіль спільним майном подружжя шляхом його поділу, стягнувши з відповідача на її користь половину його вартості, що відповідно до оцінки майна становить 409 600 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 серпня 2021 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі адвокат Кухаренко О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 ,посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги представника позивачки, посилаючись на законність судового рішення.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги, просив у її задоволенні відмовити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ) 19 жовтня 2019 року зареєстрували шлюб (а. с. 8).

13 червня 2020 року, за час перебування у шлюбі, відповідач ОСОБА_3 набув у власність автомобіль марки AUDI, модель А7, кузов № НОМЕР_1 , 2011 року випуску, білого кольору, ринкова вартість якого відповідно до звіту № ТЗ110920-01 транспортного засобу від 11 вересня 2020 року, наданого стороною позивача, становить 891 200 грн. Огляд транспортного засобу при проведенні оцінки не проводився (а. с. 10-17,59, 108, 109).

Відповідно до звіту № К210225 про оцінку транспортного засобу від 25 лютого 2021 року, наданого стороною відповідача, ринкова вартість зазначеного вище автомобіля становить 515 210 грн. (а. с. 114-129). Огляд транспортного засобу при проведенні оцінки також не проводився (а. с. 118).

Судом встановлено, що 15 серпня 2019 року, до укладення шлюбу, за договором купівлі-продажу ОСОБА_3 придбав автомобіль марки Lexus, модель GS 350, 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 (а. с. 58, 63).

Статтею 60 СК України визначено, що майно,набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.п. 23-25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Положеннями статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею у набутті майна.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Отже, якщо шлюб не розірвано, але чоловік та дружина проживають окремо у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, то майно, набуте сторонами за цей період може бути за рішенням суду визнане роздільним. Це пов`язано з тим, що для сімейних відносин важливе значення має не лише формально зареєстрований шлюб, а й дійсні стосунки чоловіка та дружини.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (п.3 ч.5 ст. 12 ЦПК України).

Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що за період перебування у зареєстрованому шлюбі відповідач 13 червня 2020 року придбав автомобіль марки AUDI, модель А7.

З відповіді регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 09 вересня 2020 року № 31/26-П-292 слідує, що за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 07 вересня 2020 року автомобіль Lexus, модель GS 350, кузов НОМЕР_3 , 2008 року випуску, чорного кольору, 15 серпня 2019 року та AUDI, модель А7, кузов № НОМЕР_1 , 2011 року випуску, білого кольору 13 червня 2020 зареєстровано за ОСОБА_3 (а. с. 9).

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_3 вказував, що протягом перебування у шлюбі він з позивачкою не мали спільного бюджету, оскільки жили за його кошти, а свою заробітну плату позивачка витрачала виключно на себе. Фактично сімейні відносини між ними були припинені 11 березня 2020 року, коли позивачка вчинила сварку, накинулася на нього з кулаками та облаяла його батьків. Він залишив квартиру і повернувся тільки 14 березня 2020 року. Спірний автомобіль був придбаний ним за 22 500 доларів США, тобто через три місяці після припинення подружнього життя за кошти, отримані від продажу автомобіля марки Лексус, який був набутий ним до шлюбу, та кошти, надані його батьками. Крім того, у липні 2020 року він познайомився з іншою дівчиною, ОСОБА_5 , з якою з серпня 2020 року проживає разом у батьків.

Показаннями допитаних судом першої інстанції свідків:ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 також підтверджується, що з середини березня 2020 року сторони проживали окремо, і відповідач з початку червня 2020 року розпочав нові стосунки з іншою жінкою.

Щодо доводів позивачки про те, що за відповідачем станом на вересень 2020 року було зареєстровано два автомобілі: AUDI, модель А7, кузов № НОМЕР_1 , 2011 року випуску, придбаний 13 червня 2020 року, тобто в період шлюбу, та автомобіль Lexus, модель GS 350, кузов НОМЕР_3 , 2008 року випуску, чорного кольору, придбаний ще до укладення шлюбу, відповідач вказував, що фактично продаж автомобіля Lexus, та отримання коштів відбулося в день придбання спірного автомобіля AUDI - 13 червня 2020 року, а його переоформлення з відповідача на покупця відбулось пізніше. Вказував на те, що кошти на придбання спірного автомобіля були виручені від продажу придбаного до шлюбу автомобіля Лексус, які є його особистими коштами, а також мати відповідача надала сину ще 7 000 доларів США на придбання автомобіля Ауді, а тому відсутні підстави вважати, що спірне майно придбано за спільні кошти та є спільним майном подружжя.

Вказане твердження позивачкою не спростоване.

Відповідно до частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка вказувала, що фактично відносини між нею та відповідачем були припинені 06 серпня 2020 року. Заперечуючи проти припинення подружніх відносин 11 березня 2020 року, вона наполягала, що за період з березня по липень місяці 2020 року вони вели інтимне листування, ходили на побачення, підтримували романтичні сімейні стосунки, проводили ночі разом, відповідач дарував їй квіти.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частинами 2-4 ст.12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивачкою не доведено належними та допустимими доказами про наявність між сторонами ознак сім`ї, визначених ч. 2 ст. 3 СК України, в період з березня 2020 року, наявність спільного бюджету, спільне проживання однією сім`єю та ведення ними спільного побуту, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що інтимне листування, походи на побачення, романтичні стосунки, проведення ночей разом, а також дарування квітів не є сімейними відносинами у розумінні статті 3 СК України, оскільки сторони з середини березня 2020 року вже не проживали разом і не були більше пов`язані спільним побутом та взаємними правами й обов`язками, не мали спільного бюджету.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, наданим по справі доказам надав належну правову оцінку та прийшов до правильного висновку про те, що спірний автомобіль придбаний за особисті кошти відповідача у період, коли сім`я фактично припинила своє існування,і не є спільним майном подружжя та не підлягає поділу, а тому обгрунтовано відмовив у задоволенні позову за його недоведеністю.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем був придбаний спірний автомобіль за спільні кошти в період перебування сторін у шлюбі не заслуговують на увагу, оскільки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні й спростовуються зібраними у справі доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися 6 серпня 2020 року, 13.06.2020 р. вона мали святкувати весілля й замовили в ресторані урочисте святкування, не є підставою для скасування законного судового рішення, оскільки судом встановлено, що сторони припинили сімейні стосунки після сварки, що мала місце в березні 2020 р. Як видно із гарантійного листа ТОВ Тифліс Україна, відповідач зробив замовлення та вніс передоплату за святкування ще 07.12.2019 р. (а.с.49).

Не заслуговують на увагу та не є підставою для задоволення позову й доводи апеляційної скарги про те, що на весілля мати подарувала позивачці гроші в сумі 5 000 євро, оскільки у справі відсутні докази, що саме ці кошти були використані на придбання спірного автомобіля.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Кухаренко Ольги Володимирівни, діючої в інтересах ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту виготовлення повної постанови.

Повний зміст постанови виготовлений 18 жовтня 2022 р.

Головуючий

Судді: