Справа №303/5881/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Ляпіній А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник ОСОБА_2 ) до ОСОБА_3 , третя особа виконавчий комітет Мукачівської міської ради (представник ОСОБА_4 ) про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, в якому зазначив, що він тривалий час до 2020 року проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 під час спільного проживання у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 25 липня 2020 року до квітня 2022 року він прживав разом з сином за адресою: АДРЕСА_1 , а дочка періодично проживала разом з ними або з відповідачем. З квітня 2022 року разом з ними постійно почала проживати дочка ОСОБА_7 , оскільки між відповідачкою та дитиною виникла сварка і ОСОБА_3 вигнала дочку з дому. З 26 квітня до середини червня 2022 року він перебував на військові службі в зоні ведення бойових дій, а діти залишилися проживати самі. У цей час за ними доглядали його рідні сестри. Повернувшись додому від довідався від дочки, що вона посварилася з братом і останній переїхав проживати до відповідача. Спочатку він спілкувався з сином і вони деякий час проживали спільно невеликий проміжок часу, але в 20-х числах червня 2022 він не зміг зв`язатися з сином, останній не відповідав на його телефонні дзвінки, сина також не було за місцем реєстрації та фактичного проживання відповідача. У зв`язку з викладеним він звернувся в поліцію із заявою про зникнення сина. Через деякий час йому повідомили, що син разом з відповідачем покинув територію України. Весь цей час він проживає разом з дочкою. Спочатку місцем їх проживання була квартира АДРЕСА_1 , а з липня 2022 року вони переїхали проживати в квартиру АДРЕСА_3 , яка належить йому на праві власності. Він є фізичною особою - підприємцем, але в зв`язку з військовою агресією проти України з 26.02.2022 призваний на військову службу під час загальної мобілізації і позбавлений можливості здійснювати підприємницьку діяльність. Дочка ОСОБА_6 навчається в 11-А класі Мукачівської ЗОШ І-ІІІ ступенів №20 ім. О.Духновича, вона є закритою особистістю, боїться осуду зі сторони оточуючих і потребує спеціального підходу для спілкування. Позбавлення дитини батьківської уваги та піклування може негативно вплинути на її моральний та емоційний стан. Дочка бажає проживати разом з ним і їй надано дозвіл на реєстрацію місця проживання без згоди матері в квартирі АДРЕСА_3 . Просив визначити місце проживання неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з ним - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , громадянином України, українцем, мешканцем: АДРЕСА_3

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Представник виконавчого комітету Мукачівської міської ради Степанова О.Р. у судовому засіданні надала висновок щодо розв`язання спору та пояснила суду, що при підготовці зазначеного висновку не обстежено умови проживання ОСОБА_3 , оскільки вона проживає за межами України. Органом опіки та піклування надано дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини разом з батьком без згоди матері, але до теперішнього часу дитина проживає разом з батьком без реєстрації її місця проживання. Просила при вирішенні спору врахувати вік та інтереси дитини.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до статті 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У відповідності зі ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Частина перша ст. 18, частина перша ст. 27 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року передбачають, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У ч.1 ст. 9 «Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і треба прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з ч.ч. 2,8,9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За ст. 150 СК України виховання дитини, піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя є обов`язком батьків.

Відповідно до ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Вказані норми ЦК України співвідносяться з нормами СК України.

Так, ст. 160 СК України визначає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвитку дитини.

Отже, відповідно до зазначених нормативних актів сімейного та цивільного законодавства спір між матір`ю та батьком, які проживають окремо та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина вирішується органом опіки та піклування або судом лише щодо малолітньої дитини.

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 14.02.2012 ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 і її батьками є позивач та відповідач по даній справі.

Статтями 31 та 32 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою, а фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою.

На теперішній час ОСОБА_6 виповнилося 16 років, відповідно вона є неповнолітньою особою.

Згідно з довідкою Мукачівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №20 ім. О.Духновича Мукачівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_6 навчається в 11-А класі зазначеної школи і відповідно до наданої суду характеристики за місцем навчання характеризується посередньо, потребує постійної опіки з боку батьків.

Відповідно до акта №32 від 23.01.2022 ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 проживали по АДРЕСА_1 з вересня 2020 року.

Із пояснень свідка ОСОБА_6 , наданого суду талону повідомлення єдиного обліку №3611 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) ОСОБА_6 про кримінальне правопорушення та іншу подію від 05.04.2022, а також заяви ОСОБА_1 від 10.08.2022 до Мукачівського районного управління поліції ГУ Національної поліції в Закарпатській області встановлено, що ОСОБА_6 проживала разом з мамою ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_5 , але після сварки 05.04.2022 мати вигнала її з дому і дитина почала проживати разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до довідки Мукачівського районного управління поліції ГУ Національної поліції в Закарпатській області та згідно відомостей з бази даних «Аркан» ОСОБА_3 виїхала з України 27.06.2022 через КПП «Чоп» (Тиса).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 30.03.2005 року ОСОБА_1 набув у власність квартиру АДРЕСА_3 . Зазначене право зареєстровано за ним 07.04.2005, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. У зазначеній квартирі ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживають з липня 2022 року, що підтверджується актом від 06.08.2022. На підтвердження проживання з липня 2022 року ОСОБА_1 разом з ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 позивачем також надано суду заяву ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , яка засвідчена приватним нотаріусом Ковач Н.О. Крім того, факт проживання ОСОБА_6 разом з ОСОБА_1 підтверджується актом обстеження умов проживання, складеним Службою у справах дітей Мукачівської міської ради 19.08.2022.

Таким чином, надані суду докази свідчать про те, що батьки неповнолітньої ОСОБА_6 проживають окремо.

Аналізуючи зазначені докази, та пояснення допитаного за клопотанням позивача неповнолітнього свідка ОСОБА_6 , судом встановлено, що ОСОБА_6 певні періоди свого життя проживала разом з батьками, а після того, як вони почали проживати окремо, вона проживала разом з мамою або разом з батьком. На теперішній час ОСОБА_6 проживає разом зі своїм батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , а її мати ОСОБА_3 виїхала за межі України 27.06.2022.

У зв`язку з виїздом ОСОБА_3 за межі України виконавчим комітетом Мукачівської міської ради 23.08.2022 прийнято рішення №354 про надання ОСОБА_6 дозволу на реєстрацію місця проживання в квартирі АДРЕСА_3 без згоди матері ОСОБА_3 .

Крім того, на виконання вимог ч.2 ст.171 СК України судом заслухана думка неповнолітньої ОСОБА_6 , яка заявила, що вона бажає проживати разом з матір`ю.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 27.07.2012, а також свідоцтва про державну реєстрацію серії В00 №398770 ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 14.12.2000.

Із тимчасового посвідчення військовослужбовця №166 від 10.04.2022 вбачається, що ОСОБА_1 призваний на військову службу під час загальної мобілізації 26.02.2022 відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022. Службовою характеристикою ОСОБА_1 позитивно характеризується за місцем проходження військової служби, а відповідно до медичної характеристики та направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією від 01.08.2022 ОСОБА_1 під час перебування у зоні виконання завдань захворів у зв`язку зі значними фізичними навантаження, тому був госпіталізований.

Відповідно до вимог ч.5 ст.19 СК України виконавчий комітет Мукачівської міської ради надав суду висновок щодо розв`язання спору, відповідно до якого орган опіки та піклування вважав доцільним місце проживання дитини ОСОБА_6 визначити відповідно до її вільного вибору.

Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України у п.18 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Таким чином, у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями статті 29 ЦК України.

Наведене відповідає позиції Верховного Суду, висловленій в постановах від 12 листопада 2018 року по справі №344/16920/16-ц та від 25 січня 2018 року по справі № 537/5119/15-ц.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_6 досягла 16 років на час звернення з позовом до суду та вирішення спору і вона втратила статус малолітньої особи, а отже відповідно до ст.160 СК України вона має право самостійно обирати собі місце проживання з кимось із батьків.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 на теперішній час проживає разом з батьком, що відповідає її інтересам, тому підстави для втручання суду в порядок, який фактично на теперішній час склався і який відповідає інтересам неповнолітньої дитини відсутні.

Крім того, слід зауважити, що ч.2 ст. 47 ЦПК України надає можливість неповнолітнім особам віком від 14 до 18 років особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 ст. 18 СК України визначено, що кожен учасник сімейних відносин, який досяг 14 років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу, а ч.4 ст. 152 СК України визначено право дитини на звернення за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла 14 років.

Таким чином, оскільки ОСОБА_6 досягла 16 років, то вона може самостійно звернутись з позовом до суду у випадку порушення її прав.

Керуючись ст. ст. 47, 141, 259, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, «Конвенції про права дитини», ст. ст. 7, 18, 19, 141, 150, 160, 161, 171 СК України, ст.ст. 29,31,32 ЦК України, ЗУ «Про охорону дитинства», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_7 ), третя особа виконавчий комітет Мукачівської міської ради (ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємства і організацій України 04053743, місцезнаходження за адресою: площа Духновича Олександра,2, м. Мукачево, Закарпатська область) про визначення місця проживання дитини відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя