К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2022 року місто Київ

справа № 370/2951/14-ц

апеляційне провадження № 22-ц/824/5804/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Нежури В.А.,

за участю помічника судді в якості секретаря судового засідання: Сиченка К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області у складі судді Косенко А.В. від 11 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Макарівського районного нотаріального округу Київської області Середюк Олександр Петрович, приватний нотаріус Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицький Андрій Петрович, про визнання заяви про скасування заповіту та заповіту недійсними,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Макарівського районного нотаріального округу Київської області Середюк О.П., приватний нотаріус Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицький А.П., про визнання заяви про скасування заповіту та заповіту недійсними.

Позов мотивовано тим, що 4 червня 2010 року рідна тітка позивача - ОСОБА_3 склала заповіт, яким усе своє майно заповіла на користь останнього.

У квітня 2013 року ОСОБА_3 перенесла інсульт у зв`язку із чим перебувала на стаціонарному лікуванні в Макарівському ЦРЛ у період з 17 квітня 2013 року по 23 травня

2013 року. На час виписки вона могла самостійно пересуватися, але розписуватися не могла. Стан хвороби був тяжкий і вимагав стороннього догляду.

Після виписки з лікарні, ОСОБА_3 проживала разом із своє сестрою (матір`ю позивача) у селі Городище, Бориспільський район Київської області, де за нею доглядали.

На початку серпня 2014 року ОСОБА_3 поїхала до селища міського типу Макарів, де у неї знаходився будинок, та потребувала проходження стаціонарного лікування в зв`язку з ішемічною хворобою серця. Однак, стаціонарне лікування покращень не дало.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла і після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,1498 га, кадастровий номер :00:030:0022, а також розташований на ній житловий будинок.

18 жовтня 2014 року позивач звернувся до Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини, після чого йому стало відомо, що 16 вересня 2014 року ОСОБА_3 склала новий заповіт на все своє майно на ім`я ОСОБА_1 . При цьому 9 вересня 2014 року ОСОБА_3 склала заяву, посвідчену приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П., якою скасувала попередній заповіт на ім`я позивача.

У зв`язку із вадами зору та хворобою рук, заява про скасування заповіту, як і новий заповіт, були підписані від імені ОСОБА_3 - ОСОБА_4 .

Посилаючись на те, що на момент посвідчення заповіту ОСОБА_3 перебувала у важкому та безпорадному стані, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, позивач, з урахуванням зміни позовних вимог, просив визнати недійсною заяву про скасування заповіту, складену 9 вересня 2014 року від імені ОСОБА_3 та засвідчену приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П., зареєстрована у реєстрі за № 1481; визнати недійсним заповіт від 16 вересня 2014 року, складений на ім`я ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Середюком О.П., зареєстрований у реєстрі за № 1267.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 11 листопада 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсною заяву про скасування заповіту, складену 9 вересня 2014 року від імені ОСОБА_3 та засвідчену приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П., номер в реєстрі нотаріальних дій: 1481. Визнано недійсним заповіт, складений 16 вересня 2014 року від імені ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Середюком О.П., номер в реєстрі нотаріальних дій: 1267. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно з висновком судово-психіатричної експертизи на момент написання заяви про скасування заповіту та складання

нового заповіту ОСОБА_3 страждала на хронічні, стійкі психічні розлади у вигляді судинної деменції, а тому не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання правочинів недійсними.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скаржник зазначає, що в основу прийнятого рішення судом покладено висновок судово-психіатричної експертизи комунального закладу Київської обласної ради "Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання" від 25 листопада 2015 року № 228-ц, який є суперечливим щодо обставин справи.

При оформленні вказаного висновку судовими експертами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не дотримано вимоги Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 100/о "Висновок судово-психіатричного експерта №___", затвердженої наказом Міністерства Охорони здоров`я України від 28 липня 2014 року № 527, та допущено помилки при заповненні форми бланку. Так, висновок експерта має форму № 100/1, а не встановлену інструкцією форму № 100/о. На бланку відсутній гриф, який візуалізується в правому верхньому куті першої сторінки документа із посиланням на наказ МОЗ України. Зліва на бланку відсутній штамп закладу із зазначенням електронної адреси, телефону установи, де виконувалась експертиза. У судового експерта Миславського В.І. відомості про дату, номер наказу МОЗ України, згідно якого йому присвоєно кваліфікаційну категорію та кваліфікаційний клас відрізняються на 1 та 7 сторінках висновку.

Ухвалою суду першої інстанції від 6 травня 2021 року було витребувано журнал реєстрації судових експертиз, де був зареєстрований висновок експерта від 25 листопада 2015 року № 228-ц та його копію. Копія вказаного висновку не відповідає висновку, який знаходиться в матеріалах справи, оскільки в ній відсутня віза "згідно з оригіналом", відсутній підпис та ініціали посадової особи, яка засвідчувала дану копію, відбиток печатки не відповідає чинному. У графі 15 висновку відсутні підписи, що експерти попереджені про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України. Графа 24 не містить підписів експертів, у графі 25 відсутня печатка установи. Копія журналу реєстрації експертиз також не завірена належним чином, в окремій графі не вказані дані про осіб, які проводили експертизу.

Крім того, наказом МОЗ України від 12 червня 2009 року № 167-0 ОСОБА_5 присвоєно другий кваліфікаційний клас судового експерта, строк дії відповідної кваліфікації становить 5 років. Однак, станом на момент проведення експертизи відсутні відомості про підтвердження/підвищення кваліфікації експерта ОСОБА_5 .

Висновком судово-психіатричної експертизи було констатовано, що ОСОБА_3 , 1942 року народження, станом на 9 та 16 вересня 2014 року страждала на хронічний психічний розлад у вигляді судинної деменції (МКХ-10, F 01.0) та не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, однак такий висновок не містить чітких пояснень та посилань на стандарти надання медичної допомоги (протоколи лікування, затверджені МОЗ України) щодо діагностики, виявлення, розпізнання та встановлення діагнозу "судинна

деменція" у пацієнтів. Зазначений діагноз не відповідає чинній Міжнародній класифікації хвороб (МКХ) 10-го перегляду та не передбачений МКХ-10. За діагностичними критеріями МКХ-10 для достовірного діагнозу деменції відповідні симптоми мають спостерігатися протягом щонайменше 6 місяців.

В мотивувальній частині висновку експерта зазначено, що внаслідок другого інсульту ту, ймовірно 8 серпня 2014 року, стан ОСОБА_3 значно погіршився. Однак відомості про другий інсульт та цукровий діабет в досліджувальній частині експертизи немає.

Експертами вказано про діагностування у підекспертної дисциркуляторну енцифалопатію ІІІ ступеня і зроблено висновок, що це захворювання завжди супроводжується порушенням психічної діяльності. При цьому в дослідній частині зазначено, що запис лікаря є малорозбірливим, а також не виявлено міру порушення психічної діяльності померлої.

Експертами також було зазначено, що психіатр оцінив стан підекспертної як "Астено-депресивний синдром. Помірні когнітивні розлади", хоча в описуваному ним стані виявлено більш значні розлади інтелектуально-мнестичних здібностей. У висновку зазначено, що динаміка розвитку загального та психічного стану підекспертної була негативною, що закінчилося її смертю. Однак, в лікарському свідоцтві про смерть не було зазначено психічну хворобу, а в досліджувальній частині не було зазначено про негативний розвиток психічного стану під експертної.

При оцінці показів свідків, експертами вказано, що вони є поверхневими і такими, що суперечать відомостям з медичною документацією, однак не зазначено, яким саме відомостям можуть суперечити покази свідків.

Формулювання діагнозу ОСОБА_3 викликає сумнів щодо правильності його встановлення судово-психіатричними експертами, оскільки будь-які клінічні ознаки деменції у підекспертної при житті були відсутні, подібний діагноз ніколи не ставився, що підтверджується наявними в матеріалах справи медичними документами.

Не погоджуючись із висновком експертизи, відповідачем неодноразово подавалися клопотання про призначення повторної посмертної судово-медичної експертизи, однак безпідставно були залишені судом без задоволення, що позбавило відповідача можливості доказування у справі. Безпідставні неявки експертів у судові засідання призвели до неможливості реалізації принципу статті 102 ЦПК України та здійснення їх допиту з метою надання роз`яснень та доповнень до висновку.

Крім того, експертиза була проведена з порушенням процесуальних для того термінів. Листом завідувача відділення комунального закладу Київської обласної ради "Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання" Ктітарєва О.М. від 2 грудня 2015 року № 362, суд було повідомлено про те, що експертиза буде завершена не раніше 25 грудня 2015 року, в той час як висновок підготовлений 25 листопада 2015 року.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 заперечує проти її задоволення, посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу до суду не подали.

Процесуальні дії суду

Ухвалами Київського апеляційного суду від 6 вересня 2022 року та 20 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотань представників ОСОБА_1 - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_9 , ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила залишити рішення суду без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є племінником ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

4 червня 2010 року, ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П. та зареєстрований в реєстрі за № 1481, згідно якого заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що за законом матиме право, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (том І а.с. 12).

Згідно із заявою, посвідченої приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П. від 9 вересня 2014 року, зареєстрованої в реєстрі за № 2740, ОСОБА_3 , повністю розуміючи значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумінні та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій скасувала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дурицьким А.П., 4 червня 2010 року за реєстровим № 1481. У зв`язку з хворобою ОСОБА_3 текст документа перед його підписанням прочитаний нотаріусом уголос. У зв`язку з хворобою ОСОБА_3 , на її особисте прохання та у її присутності текст заяви підписано ОСОБА_4 (том І а.с. 47).

16 вересня 2014 року, ОСОБА_3 склала новий заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Середюком О.П. та зареєстрований в реєстрі за № 1267, згідно якого заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що за законом матиме право, відповідачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (том І а.с. 46).

У новому заповіті зазначено, що на прохання ОСОБА_3 заповіт записаний з її слів нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів та підписаний (складений) 16 вересня 2014 року о 15 год. 30 хв. У зв`язку з вадами зору та хворобою рук ОСОБА_3 за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей заповіт підписаний ОСОБА_4 .. У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не могла сама прочитати текст заповіту через вади зору згідно із статтею 1253 ЦК України заповіт посвідчено в присутності свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . У зв`язку з вадами зору ОСОБА_3 заповіт посвідчено удома, за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Згідно довідки № 106-1/0 № 92 від 9 жовтня 2014 року причиною смерті стала ішемічна хвороба серця, постінфарктний кардіосклероз (том І а.с. 6).

Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої ввійшла земельна ділянка по АДРЕСА_1 , площею 0,1498 га, кадастровий номер :00:030:0022, а також розташований на ній житловий будинок.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

За змістом статей 1216,1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частини 1, 2 статті 1257 ЦК України).

Згідно зі статтею 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Частиною 2 статті 1247 ЦК України передбачено, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується

відповідно до частини 4 статті 207 цього Кодексу, відповідно до якої у разі, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) вказано, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Під час посвідчення заповіту нотаріусом має бути дотримано порядок його посвідчення. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. На бажання заповідача, також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою.

Згідно зі статтею 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Статтею 1253 ЦК України передбачена можливість посвідчення заповіту при свідках, яке відбувається за бажанням заповідача. У випадках, встановлених абзацом третім частини 2 статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою.

Згідно з частиною 1 статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Частиною 1 статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною 1статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до пункту 2 частини 1 статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину, має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 6статті 81 ЦПК України).

Хоча висновок експертизи є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини мають лише побічне значення для встановлення того, чи була особа в конкретний момент вчинення правочину здатною розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19), у постанові Верховного Суду від 23 лютого 2021 року у справі № 658/2068/17 (провадження № 61-20649св19).

З метою встановлення наявності такого стану у спадкодавиці, як заповідача, на час скасування заповіту та складення нового заповіту суд першої інстанції призначив посмертну судово-психіатричну експертизу.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи комунального закладу Київської обласної ради "Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання" від 25 листопада 2015 року № 228-ц, складеного судовими експертами ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , 1942 року народження станом на 9 вересня 2014 року та на 16 вересня 2014 року страждала на хронічні, стійкі психічні розлади у вигляді судинної деменції (МКХ-10; F01.0), не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; медикаментозна дія ліків, які були призначені та приймались ОСОБА_3 під час стаціонарного та амбулаторного лікування у період з 7 серпня 2014 року по 16 вересня 2014 року, не мала суттєвого впливу на її психічний стан (том І а.с. 198-201).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 89, 263-264, ЦПК України повно та всебічно з`ясував обставини справи, врахував висновок судово-психіатричної експертизи від 25 листопада 2015 року № 228ц, а також інші докази, на підставі чого дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання оспорюваної заяви про скасування заповіту та нового заповіту недійсними, оскільки факт не усвідомлення ОСОБА_3 значення своїх дій та неможливість керувати ними підтверджуються належними і допустимими доказами

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що за клопотанням представника ОСОБА_1 судом першої інстанції було проведено допит свідків, зокрема, осіб, які були присутні під час посвідчення заяви про скасування заповіту та складання нового заповіту: ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , які зазначили, що є сусідами ОСОБА_3 , яка тяжко хворіла, перенесла інсульт, не ходила, не могла розписуватися, однак все розуміла, пам`ятала та розмовляла. Хотіла заповісти все своє майно ОСОБА_1 , оскілки у них були гарні відносини і вона за нею доглядала.

Такі покази свідків суттєво відрізняються від наявної в справі медичної документації щодо фізичного стану померлої ОСОБА_3 та висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, згідно яких остання не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Однак, суд надає перевагу саме цим доказом, оскільки оцінка стану ОСОБА_3 надана фахівцями у медичній галузі є більш об`єктивною ніж покази свідків.

Доводи апеляційної скарги про те, що при оформленні вказаного висновку судовими експертами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не дотримано вимоги Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 100/о "Висновок судово-психіатричного експерта №___", затвердженої наказом Міністерства Охорони здоров`я України від 28 липня 2014 року № 527, та допущено помилки при заповненні форми бланку, відхиляються колегією суддів.

Сам по собі висновок експертизи відповідає вимогам Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 100/о щодо його змісту та порядку заповнення, певні технічні описки не впливають на суть питання, яке досліджувалося.

Посилання у апеляційній скарзі на неналежне оформлення копії висновку експерта від 25 листопада 2015 року № 228-ц, яка була направлена експертною установою на адресу суду, та його невідповідність оригіналу, який знаходиться в матеріалах справи, не заслуговують на увагу, оскільки судом оцінюється саме оригінал висновку та відповідність вимогам щодо його оформлення, а не копія такого висновку.

Стосовно кваліфікації судових експертів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд зазначає таке.

З матеріалів справи убачається, що наказом МОЗ України від 12 червня 2009 року № 167-0 "Про затвердження рішення експертно - кваліфікаційної комісії МОЗ України від 25 травня 2009 року" ОСОБА_5 присвоєно другий кваліфікаційний клас судового експерта. Наказом МОЗ України від 21 лютого 2013 року № 30-о "Про затвердження рішення експертно - кваліфікаційної комісії МОЗ України від 31 січня 2013 року" ОСОБА_6 присвоєно перший кваліфікаційний клас судового експерта ( том ІІІ а.с. 192-198).

Свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта видається МОЗ України відповідно до Порядку проведення атестації та присвоєння кваліфікації судового експерта і кваліфікаційних класів судово-психіатричним експертам та позбавлення кваліфікації судового експерта і кваліфікаційних класів судово-психіатричних експертів, затвердженого наказом МОЗ України від серпня 2017 року № 889, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 серпня 2017 року за № 1060/30928. До прийняття вищезазначеного наказу МОЗ України не видавалися свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта.

Судові експерти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були внесені до Державного Реєстр атестованих судових експертів, що свідчить про наявність у них дозволу на проведення судової експертизи за відповідною експертною діяльністю (том ІV а.с. 15, 28).

Доводи апеляційної скарги про невідповідність діагнозу "судинна деменція" дійсному стану померлої ОСОБА_12 у зв`язку із тим, що таке захворювання має спостерігатися протягом щонайменше 6 місяців відхиляються колегією суддів, оскільки такий висновок зроблений на підставі аналізу медичної документації.

Згідно Додатку до Уніфікованого клінічного протоколу первинної, вторинної (спеціалізованої), третинної (високоспеціалізованої) та паліативної медичної допомоги: ДЕМЕНЦІЯ, затвердженого наказом МОЗ України від 19 липня 2016 року № 736 деменція є прогресуючим патологічним процесом. Функціонування мозку багато в чому залежить від стану судин. У випадку, коли доставка кисню до мозку зменшується, його клітини зазвичай гинуть, що може зумовити виникнення симптомів судинної деменції. Дані симптоми зазвичай виявляються раптово після інсульту або поступово в результаті декількох малих інсультів. Початкові стадії судинної деменції можуть проявлятися в першу чергу порушенням уваги, імпульсивною поведінкою, а також порушенням повсякденної діяльності, пов`язаним з необхідністю здійснення послідовного ланцюжка дій і операцій. Прояви судинної деменції, що виникають після судинної катастрофи, можуть посилюватися наявністю рухових порушень у хворих.

З наведеного слідує, що характерною ознакою судинної деменції є її раптовий розвиток в результаті інсульту або поступовий в результаті декількох малих інсультів.

У копіях медичних карток амбулаторного хворого № 4-460, стаціонарного хворого №№ 2567-404, 4771-717, 5072-760,5961-638-1694 наданих Макарівською центральною районною лікарнею на гр. ОСОБА_3 встановлено, що під час проходження лікування у квітні - травні 2013 року ОСОБА_3 в Макарівській ЦРЛ, останній було встановлено діагноз: Гіпертонічна хвороба III ступеню, гостре порушення мозкового кровообігу за типом ішемії в басейні лівої спино-мозкової артерії у вигляді правобічного геміпарезу (відсутність здатності рухів правої частини тіла) - інсульт, моторна афазія (відсутність мови), ішемічна хвороба серця, мінотлива аритмія, посилена форма тахисистолії, гіпертрофія лівого шлуночку серця (вікові зміни). Згідно виписки її стан на дату виписки було зафіксовано як: тяжкий, хвора ОСОБА_13 не могла самостійно пересуватись, розписатись, язик - девіація справа, мова - афазія, потребувала стороннього догляду. Відповідно до стану хворої та повторний інсульт у серпні 2014 року, внаслідок якого стан хворої значно погіршився. Запис за 19 серпня 2014 року зроблений психіатром: свідомість ясна, в часі та просторі орієнтується частково, не може без підказки назвати предмети побуту, не зв`язує місяці з порами року, настрій значно знижений, слабодухість (постійно плакала, емоційно реагувала

на будь-які слова про родичів, звинувачували їх у тому, що забрали паспорт) (том І а.с. 104-136).

На підставі встановлених обставин, враховуючи, що на момент посвідчення заяви про скасування заповіту та складання нового, ОСОБА_3 не могла розписуватися, мала проблеми із зором, а також певні психічні особливості, колегія суддів погоджується з висновком експертів щодо неможливості усвідомлення останньою значення своїх дій та керування ними.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що експертами порушено термін проведення експертизи, а також їх неявка в судові засідання унеможливила допит останніх з метою надання роз`яснень та доповнень до висновку, є обґрунтованими, однак не можуть вважатися достатніми правовими підставами за якими суд може визнати висновок експертизи неналежним.

Доводи апеляційної скарги про те, що не погоджуючись із висновком експертизи, відповідачем неодноразово подавалися клопотання про призначення повторної посмертної судово-медичної експертизи, однак безпідставно були залишені судом без задоволення, що позбавило відповідача можливості доказування у справі відхиляються колегією суддів.

Процесуальний закон пов`язує можливість призначення повторної експертизи у випадку, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності.

Оцінивши наявний в матеріалах справи висновок судово-психіатричної експертизи від 25 листопада 2015 року № 228-ц суд першої інстанції визнав його обґрунтованим та таким, що відповідає матеріалам справи, а тому об`єктивні підстав для призначення повторної експертизи були відсутніми, з чим колегія суддів погоджується в повному обсязі.

Крім того, на стадії апеляційного розгляду скаржником також подавалися клопотання про призначення повторної експертизи, за наслідком розгляду яких, ухвалами суду від 6 вересня та 20 вересня 2022 року у її призначенні було відмовлено у зв`язку із відсутністю для того правових підстав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті вирішення спору, яким правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 11 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: