_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-др/947/52/22
УХВАЛА

про відмову в ухваленні додаткового рішення

02.11.2022 року

Київський районний суд м. Одеси

головуючий суддя Куриленко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву відповідача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі № 947/16267/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення порядку користування земельною ділянкою, виділ внатурі в самостійні об`єкти,

В С Т А Н О В И В :

28 жовтня 2022 року представник заявниці звернувся до суду з заявою, в якій просить ухвалити додаткове рішення у справі № 947/16267/20 за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 про визначення порядку користування щодо позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд, дослідивши матеріали по справі вважає, що у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 09 лютого 2006 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до суду про визнання встановленого порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , а саме за ОСОБА_2 - 237,6 кв.м., за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - 362,4 кв.м..

В подальшому, ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 звернулися до суду із заявою про затвердження мирової угоди, укладеної між ними 10.04.2006 року.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2006 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Визначено порядок користування земельною ділянкою, загальною площею 597 кв.м. по АДРЕСА_1 , та виділено у користування ОСОБА_2 земельну ділянку площею 237,6кв.м., а у користування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельну ділянку, площею 362,4 кв.м. Закрито провадження по справі.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Скіндер Владислав Броніславович подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2006 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Постановою Одеського апеляційного суду від 19 травня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Скіндера Владислава Броніславовича задоволено частково, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2006 року скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Матеріали справи повернуті до суду 16 червня 2020 року та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу було передано судді Куриленко О.М.

Ухвалою суду від 18.06.2020 року було прийнято до провадження цивільну справу та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

23 липня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з уточненим позовом, вимоги якого в подальшому було збільшено, та згідно з останьої редакції від 04.11.2020 року, просила суд ухвалити рішення, яким встановити між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 порядок користування земельною ділянкою площею 600 кв.м., по АДРЕСА_2 в межах та розмірі відповідно до висновку експертної установи, виділити в натурі в самостійні об`єкти нерухомості житловий будинок «И,И-1» загальною площею 112,2 кв.м., житловою 67,2 кв.и. та гараж «К» площею 24,6 кв.м., які розташовані на земельній ділянці по АДРЕСА_2 та належать ОСОБА_2 на праві власності та перерозподілити частки ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у спільній власності. Стягнути у рівних частках з ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати.

Рішенням київського районного суду м. Одеси від 14.12.2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення порядку користування земельною ділянкою, виділ внатурі в самостійні об`єкти було відмовлено в повному обсязі.

Відповідно до довідки секретаря суду Сопової А.Є. від 31.10.2022 року, цивільна справа № 947/16267/20 надіслана на адресу Одеського апеляційного суду 25.01.2021 року, та до теперішнього часу до Київського районного суду м. Одеси не повернута.

Таким чином, суд позбавлений можливості розглянути заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення за відсутності матеріалів цивільної справи та оскаржуваного рішення.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 270 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву відповідача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі № 947/16267/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення порядку користування земельною ділянкою, виділ внатурі в самостійні об`єкти залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручено у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Куриленко О. М.