Постанова

Іменем України

19 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 554/8034/20

провадження № 61-14781св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. Коломієць Г. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: держава Україна в особі Головного управління Національної поліції у Полтавській області, Полтавської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу керівника Полтавської обласної прокуратури на постанову Полтавського апеляційного суду від 26 липня 2021 року у складі колегії суддів: Триголова В. М., Лобова О. А., Дорош А. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Головного управління Національної поліції у Полтавській області, Полтавської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди у розмірі 255 000,00 грн.

Позовну заяву мотивовано тим, що 08 жовтня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) були внесені відомості за № 0000266 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 364 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні доручено слідчому Полтавського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області Савельєву Д. В. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснює група прокурорів Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області.

У зв`язку з довготривалим проведенням досудового розслідування цього кримінального провадження він звертався до Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області зі скаргою в порядку статті 308 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) щодо недотримання розумних строків.

Листом виконуючого обов`язки керівника Полтавської місцевої прокуратури Радійчука Д. І. повідомлено ОСОБА_1 про надання письмових вказівок слідчому, що досудове розслідування триває, його хід контролюється.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 17 березня 2020 року задоволено заяву ОСОБА_1 про відвід слідчого з підстав наявності сумнівів щодо його неупередженості та відведено слідчого слідчого відділу Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області Савельєва Д. В. від проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0000266, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 364 КК України.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 22 травня 2020 року встановлено процесуальний строк досудового розслідування кримінального провадження № 0000266, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 364 КК України, - два місяці.

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до прокурора Полтавської області зі скаргою на недотримання розумних строків під час проведення досудового розслідування даного кримінального провадження.

Зважаючи на те, що прокурор безпідставно відмовив у розгляді зазначеної скарги в порядку статті 308 КПК України, ОСОБА_1 звернувся до слідчого судді із відповідною скаргою.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 01 червня 2020 року зобов`язано місцеву прокуратуру Полтавської області в межах повноважень, наданих Законом України «Про прокуратуру» та КПК України, розглянути в порядку статті 308 КПК України скаргу ОСОБА_1 щодо недотримання розумних строків під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000266, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 364 КК України.

27 березня 2019 року ОСОБА_1 подав до слідчого заяву про визнання його потерпілим, а 28 березня 2019 року - про проведення слідчих (розшукових) дій та витребування документів. Зазначені клопотання слідчим розглянуті не були. На підставі цього ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 16 червня 2020 року зобов`язано слідчого слідчого відділу Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження № 0000266, внесене до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 364 КК України, розглянути клопотання ОСОБА_1 від 27 березня 2019 року та від 28 березня 2019 року.

До цього часу клопотання не розглянуті, судове рішення слідчим не виконано.

Відсутність на цей час іншого ефективного способу юридичного захисту від порушення його прав у сукупності із довготривалістю та неналежним проведенням досудового розслідування спричиняє ОСОБА_1 значну моральну шкоду, яка полягає у глибоких душевних стражданнях та негативних переживаннях спричинених криміналізаціїєю правоохоронних органів. З вини як досудового розслідування, так і прокуратури позивач позбавлений відчуття правової стабільності, верховенства права, порушено його психологічне благополуччя.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що осягнути повною мірою рівень його моральних страждань надзвичайно важко, однак, враховуючи всі перелічені фактори, оцінює моральну шкоду в розмірі 255 000,00 грн.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 на підставі статей 1173, 1174, 1176 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду в розмірі 255 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14 травня 2021 року у складі судді Чуванової А. М. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, враховуючи зміст статті 1176 ЦК України у цьому виді деліктних зобов`язань, необхідно довести як наявність шкоди, так і її заподіяння, причинний зв`язок внаслідок протиправного рішення, дії або бездіяльності конкретно визначеної посадової особи.

Позивач не надав доказів того, що йому завдано моральної шкоди слідчим, прокурором, а також того, що їхні діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання покладених на них трудових або службових обов'язків.

Сам факт задоволення скарг заявника ОСОБА_1 не може бути підставою для відшкодування шкоди на підставі норм ЦК України, оскільки чинним законодавством, а саме нормами КПК України, передбачено механізм захисту порушеного права особи шляхом оскарження бездіяльності у встановленому нормами КПК порядку, який позивач реалізував.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 26 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 травня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 300,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції постановив, що позивач надав належні та обґрунтовані докази на підтвердження бездіяльності слідчих і процесуальних прокурорів під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000266, які виявилися у невчиненні процесуальних дій у межах розслідування кримінального провадження, порушенні розумних строків розгляду кримінального провадження. Наслідком таких дій та бездіяльності стало невиправдано тривале розслідування кримінального провадження, ініційованого за заявою позивача.

Невиправдано тривале, з жовтня 2018 року, розслідування кримінального провадження впливає на моральний стан позивача, завдає йому моральної шкоди.

Керуючись положеннями статей 23, 1174 ЦК України, враховуючи тривалість і характер порушень прав позивача, а також те, що допущені порушення органів досудового розслідування регулярно виправлялися відповідними судовими рішеннями, апеляційний суд визнав, що критеріям розумності і справедливості буде відповідати сума у розмірі 300, 00 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2021 року до Верховного Суду, керівник Полтавської обласної прокуратури, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 26 липня 2021 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 26 липня 2021 року заявник визначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17 (провадження № 61-7053зпв18), від 04 липня 2018 року у справі № 638/14260/16 (провадження № 61-11766св18), від 10 жовтня 2018 року у справі № 640/3837/17 (провадження № 61-29382св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 646/5224/17 (провадження № 61-7478св18), від 28 листопада 2018 року у справі № 638/9055/15 (провадження № 61-20721св18), від 11 вересня 2019 року у справі № 336/5519/18 (провадження № 61-11350св19), від 13 травня 2020 року у справі № 638/8636/17 (провадження 61-40480св18).

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що реалізація позивачем права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого або прокурора, задоволення таких скарг слідчим суддею саме по собі не свідчить про незаконність прийнятих рішень, а зводиться до реалізації права на здійснення функції контролю в порядку кримінального судочинства за діяльністю осіб, уповноважених на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Яковенко С. І., зазначив, що касаційна скарга керівника Полтавської обласної прокуратури не підлягає задоволенню, оскільки не містить обґрунтування неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходили.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2021 року касаційну скаргу керівника Полтавської обласної прокуратури на постанову Полтавського апеляційного суду від 26 липня 2021 року залишено без руху для усунення недоліків.

У жовтні 2021 року заявником у встановлений судом строк недоліки касаційної скарги усунуто.

Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою керівника Полтавської обласної прокуратури на постанову Полтавського апеляційного суду від 26 липня 2021 року, зупинено виконання постанови Полтавського апеляційного суду від 26 липня 2021 року до закінчення касаційного провадження і витребувано із Октябрського районного суду м. Полтави цивільну справу № 554/8034/20.

Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга керівника Полтавської обласної прокуратури підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи

У провадженні слідчого слідчого відділу Полтавського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області перебували матеріали кримінального провадження № 0000266, внесеного до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 364 КК України.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 17 березня 2020 року задоволено заяву ОСОБА_1 про відвід слідчого з підстав наявності сумнівів щодо його неупередженості та відведено слідчого слідчого відділу Полтавського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області Савельєва Д. В. від проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0000266, внесеного до ЄРДР 08 жовтня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 364 КК України.

Ухвалу мотивовано тим, що підставою для звернення заявника стало тривале розслідування зазначеного кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 22 травня 2020 року частково задоволено скаргу ОСОБА_1 на недотримання розумних строків під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000266.

Встановлено процесуальний строк досудового розслідування кримінального провадження № 0000266, внесеного до ЄРДР 08 жовтня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 364 КК України, - два місяці.

Ухвалу мотивовано тим, що підставою часткового задоволення скарги стало те, що клопотання ОСОБА_1 щодо недотримання розумних строків під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000266 у законодавчо визначений строк та спосіб не розглядаються, що призводить до затягування кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 01 червня 2020 року задоволено частково скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Полтавської місцевої прокуратури щодо недотримання розумних строків під час досудового розслідування, в порядку статті 303 КПК України.

Зобов`язано місцеву прокуратуру Полтавської області в межах повноважень, наданих Законом України «Про прокуратуру» та КПК України, розглянути в порядку статті 308 КПК України скаргу ОСОБА_1 на недотримання розумних строків під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000266, внесеного до ЄРДР 08 жовтня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 364 КК України, про що його повідомити.

Ухвалу мотивовано тим, що під час слідства, 12 лютого 2020 року, до прокуратури Полтавської області надійшла скарга ОСОБА_1 щодо недотримання слідчим розумних строків досудового розслідування.

Відповідно до листа-відповіді Першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури Радійчука Д. І. від 25 березня 2020 року ОСОБА_1 було фактично відмовлено у розгляді скарги, що є порушенням вимог чинного законодавства України.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, і доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що постанова суду апеляційної інстанції не відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі наведеної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини цієї особи.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеня зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

У постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17 (провадження № 61-7053зпв18) зазначено, що «свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовував бездіяльністю слідчого прокуратури, вважаючи незаконними процесуальні рішення слідчого та прокурора прокуратури Харківської області з огляду на їх скасування слідчими суддями.

Однак вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Такі процесуальні рішення, на які посилався позивач, та розцінені ним як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача».

Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17 (провадження № 61-7053зпв18), від 04 липня 2018 року у справі № 638/14260/16 (провадження № 61-11766св18), від 10 жовтня 2018 року у справі № 640/3837/17 (провадження № 61-29382св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 646/5224/17 (провадження № 61-7478св18), від 28 листопада 2018 року у справі № 638/9055/15 (провадження № 61-20721св18), від 11 вересня 2019 року у справі № 336/5519/18 (провадження № 61-11350св19), від 13 травня 2020 року у справі № 638/8636/17 (провадження 61-40480св18), від 22 вересня 2021 року у справі № 686/14607/20 (провадження № 61-17741св20).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвали слідчих суддів Октябрського районного суду м. Полтави свідчать про реалізацію ОСОБА_1 передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України, як помилково вважає ОСОБА_1 , акцентуючи свої доводи на власному визначенні змісту частини шостої статті 1176 ЦК України.

Отже, ОСОБА_1 скористався своїм правом, передбаченим статтею 303 КПК України, на оскарження постанов слідчого слідчого відділу Полтавського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області та бездіяльності Полтавської обласної прокуратури на недотримання розумних строків під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000266, внесеного до ЄРДР 08 жовтня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 364 КК України, і в такий спосіб отримав захист своїх прав, які вважав порушеними.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що позивач не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачами моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким чином, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди відсутні.

Ураховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду вважає, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову належним чином оцінив надані сторонами докази, точно встановив обставини справи та правильно застосував норми матеріального права, а апеляційний суд помилково скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

Суд касаційної інстанції доходить висновку, що суд першої інстанції при винесенні рішення належним чином оцінив подані сторонами докази, точно встановив обставини справи та правильно застосував норми матеріального права, а апеляційний суд помилкового скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За викладених обставин постанова апеляційного суду підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції залишенню в силі.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

Оскільки відповідно до пункту 6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір сплачений Полтавською обласною прокуратурою за подання касаційної скарги у розмірі 4 540,00 грн, необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу керівника Полтавської обласної прокуратури задовольнити.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 26 липня 2021 року скасувати, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 травня 2021 року залишити в силі.

Компенсувати Полтавській обласній прокуратурі судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 4 540,00 (чотири тисячі п`ятсот сорок) гривень за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Ю. В. Черняк