Провадження № 2/679/264/2022
Справа № 679/413/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

18 жовтня 2022 року м.Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Стасюка Р.М.,

секретаря судового засідання Плазій Н.В.,

представника позивача адвоката Нікітюка П.М.

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нетішин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту права особистої приватної власності на квартиру,-

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до відповідача по справі ОСОБА_2 про встановлення факту права особистої приватної власності на квартиру.

В обґрунтування позову зазначено, що 24 жовтня 2002 року між ОСОБА_3 , як продавецем, та ОСОБА_1 , як покупцем, був укладений Договір купівлі-продажу квартири серія ВАВ № 544341 від 24.10.2002 року, посвідчений приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу Франовською Людмилою Сергіївною та зареєстрований в реєстрі за № 3395.

Згідно даного договору продавець продав, а покупець купила двохкімнатну квартиру під номером сім, загальною площею 49,4 кв.м, житловою площею 27,6 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Позивач стверджує, що купувала квартиру за кошти, які отримала від продажу іншої квартири в якій проживала попередньо, зокрема по АДРЕСА_2 , яка належала для неї та її доньки (право власності набуте на підставі безкоштовної приватизації житла) та договір купівлі-продажу по якій був укладений того ж дня та посвідчений тим же нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу Франовською Людмилою Сергіївною, та від продажу прав на гараж в одному з гаражних кооперативів м. Нетішина Хмельницької області.

На сьогоднішній день вона має намір відчужити квартиру АДРЕСА_3 , однак реалізувати своє право на відчуження квартири вона не може, оскільки, нотаріусом їй роз`яснено, що квартира АДРЕСА_3 , була придбана в період коли вона перебувала у нерозірваному шлюбі, а тому така квартира є спільним майном подружжя, а отже необхідна належним чином оформлена згода другого з подружжя.

Про те, квартиру АДРЕСА_3 , позивачка придбала, коли фактично шлюб між нею та її колишнім чоловіком ОСОБА_2 був припиненим.

Таким чином, станом на час придбання квартири позивачка з відповідачем проживали постійно (понад два з половиною роки) окремо, спільного господарства не вели, спільного бюджету не мали, квартиру позивачка придбала за власні кошти (отримані від продажу квартири та прав на гаража в гаражному кооперативі) для задоволення власних побутових потреб, а тому вважає, що квартира АДРЕСА_3 , є її особистою приватною власністю.

Позивачці необхідно встановити факт, що квартира АДРЕСА_3 , є її особистою приватною власністю.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 18.04.2022 року відкрито провадження у справі в загальному позовному провадженні.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26.08.2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, її інтереси представляв представник адвокат Ніктюк П.М., який позов підтримав, просив його задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов, заяв про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

14.02.1997 року ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_2 , який був зареєстрований в Нетішинському міськвідділі РАГС Хмельницької області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 24 від 14.02.1997 року.

На підставі рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 02.02.2004 року у справі № 2-28-2004 шлюб між позивачкою та відповідачем був розірваний, що підтверджується рішенням суду та Свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 від 10.03.2004 року.

Однак, згідно рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 02.02.2004 року у справі № 2-28-2004 про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та ухвали Нетішинського міського суду Хмельницької області від 25.08.2009 року у справі № 2-23-09 про оголошення в розшук ОСОБА_2 встановлено, що з березня 2000 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подружні стосунки не підтримувалися, відповідач виїхав в Республіку Польща і з того часу в сім`ю не повертався, інтерес до сім`ї втратив.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені, то обставина, яка встановлена рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 02.02.2004 року у справі №2-28-2004 та ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 25.08.2009 року у справі № 2-23-09, що з березня 2000 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подружні стосунки не підтримувалися, відповідач виїхав в Республіку Польща і того часу в сім`ю не повертався, інтерес до сім`ї втратив не повинні доказуватися при розгляді даної справи.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили, що квартира АДРЕСА_3 , була куплена позивачкою, коли фактично припинилися шлюбно-сімейні відносини між нею та ОСОБА_6 , дана квартира купувалася за її власні кошти отриманні від продажу квартири та прав на гараж в одному із гаражних кооперативі м. Нетішина.

Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцевих положень» Сімейного кодексу України зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статі 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

З огляду на вищевказані правові норми порядок набуття спільного майна та його правовий режим у цій справі повинен визначатися Кодексом про шлюб та сім`ю України, який був чинним на час набуття спірного нерухомого майна, а поділ майна подружжя мав би здійснюватися за правилами, передбаченими СК України.

Відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 СК України).

Згідно зі статтею 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші.

Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Відповідно до статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

У пункті 9 Постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» (чинному на дату виникнення спірних правовідносин) Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).

Отже, виходячи із аналізу зазначених норм, судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Вищевказане положення закону також кореспондується зі статтею 60 СК України, за якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи викладене, та беручи до уваги той факт, що квартира АДРЕСА_3 , була куплена позивачкою при фактичному припиненні шлюбу з відповідачем, суд вважаю за можливе позов задовольнити та встановити факт, що квартира АДРЕСА_3 , належить їй на праві особистої приватної власності, що не порушує прав та законних інтересів інших осіб.

На підставі викладеного, у відповідності з ст. ст. ст. 22, 24, 28, 29 КпШС України, ст. ст. 60, 70 СК України, ст. 368 ЦК України, Постанови від 12.06.1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту права особистої приватної власності на квартиру -задовольнити.

Встановити факт, що квартира АДРЕСА_3 , є особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Нетішинським міським судом Хмельницької області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 27 жовтня 2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_4 ,

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП невідомий, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_5 .

Головуючий Р.М. Стасюк