Справа № 404/6999/20
Номер провадження 2/404/2068/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року Кіровський районний суд міста Кіровограда

в складі: головуючого судді Павелко І.Л.

за участі секретаря Проскурні О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення заборгованості по заробітній платі та виплат при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ДП «Кропивницького науково-дослідного та проектного інституту землеустрою», в якому просить стягнути на свою користь заборгованість по виплаті винагороди за вислугу років: за 2017 рік у розмірі 5 000грн; за 2018 рік 7 800грн; за 2019 рік 7 800грн.

Зазначивши в позовних вимогах про те, що Пунктом 3.10 Колективного договору передбачено, що адміністрація зобов`язується робити виплати заробітної плати, доплат, премій проводити у відповідності з Положенням про оплату праці. А Положення про оплату праці, доплати і преміювання працівників Державного підприємства «Кропивницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» є Додатком №9 до Колективного договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив,що розділом V Положення про оплату праці передбачено виплату працівникам інституту винагороди за вислугу років в залежності від стажу роботи. Згідно з п.5.2 цього Положення одноразова винагорода за вислугу років виплачується один раз в рік в кінці календарного року, або на початку наступного календарного року. Нарахування винагороди за вислугу років здійснюється в долях місячного посадового окладу.

Стаж роботи позивача на підприємстві підтверджуються трудовою книжкою та листом відповідача від 26.02.2020р. №01/18-409 наданим мені у відповідь на його заяву про надання інформації про роботу та заробітну плату. Розмір посадового окладу в різні періоди часу також підтверджується зазначеним листом відповідача та розрахунковими листками виданими після цього листа.

Порушуючи вказані норми чинного законодавства України та положення Колективного договору, відповідач не виплачував на думку позивача винагороду за вислугу років принаймні за 2017, 2018, 2019 роки.

Станом на 1 січня 2017 року безперервний трудовий стаж ОСОБА_1 роботи у відповідача становив повних 14 років, а посадовий оклад -5000грн., тому відповідно до 5.1 Положення про оплату праці відповідач зобов`язаний був виплатити винагороду за вислугу років за 2017 рік в розмірі принаймні 5000 грн. (Відповідно до п.5.10 цього Положення, оскільки протягом року змінювався посадовий оклад і збільшувався стаж роботи, то розмір цієї винагороди повинен був виплачуватись навіть з більшому розмірі: нарізно по відповідним періодам року.

Станом на 1 січня 2018 року безперервний трудовий стаж роботи ОСОБА_1 у відповідача становив більше 15 років, а посадовий оклад 6 000грн., тому відповідно до 5.1 Положення про оплату праці відповідач зобов`язаний був виплатити мені винагороду за вислугу років за 2018 рік в розмірі 1,3 х 6000 = 7 800 грн.

Станом на 1 січня 2019 року безперервний трудовий стаж ОСОБА_1 роботи у відповідача становив більше 15 років, а посадовий оклад 6 000грн., тому відповідно до 5.1 Положення про оплату праці відповідач зобов`язаний був виплатити мені винагороду за вислугу років за 2019рік в розмірі 1,3 х 6 000 = 7 800 грн.

Крім того, під час роботи в ДП «Кропивницький інститут землеустрою» у 2020 році позивач виконував обов`язки голови профспілкового комітету і був звільнений від їх виконання за власним бажанням протоколом засідання профспілкового комітету №16 від 5.10.2020року .

Розділом IV Положення про оплату праці передбачено виплату надбавки за виконання обов`язків голови профкому в розмірі 10% від посадового окладу. Посадовий оклад в 2020 році становив 7800 грн. Тому відповідач зобов`язаний був виплачувати позивачу надбавку за виконання профспілкових обов`язків в розмірі 780 грн. щомісяця, а за 6 повних місяців роботи на підприємстві позивачу повинні були виплатити -4 680грн. Незважаючи на це, у 2020 році відповідач вказану надбавку не виплачував взагалі.

Колективним договором не передбачено право відповідача позбавити вказаних виплат працівників підприємства. Крім того, відповідно до п.1.5 Колективного договору-«Сторони підтверджують реальність забезпечення прийнятих зобов`язань і обов`язковість виконання умов цього договору, при цьому кожна із сторін не може в односторонньому порядку зупинити виконання зобов`язань».

Крім того, просив стягнути на його користь заборгованість по виплаті надбавки за виконання обов`язків голови профспілкового комітету за 2020 рік у розмірі 4 680 грн. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку, по день постановлення рішення суду в розмірі 416,20 грн. за кожний день затримки.

Ухвалою суд від 12.11.2020 року відкрито спрощене позовне провадження по справі та призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 22.07.2021 року, за клопотанням сторони позивача про заміну первісного відповідача на його правонаступника, було замінено відповідача з ДП «Кропивницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою».

Позивач в судовому засіданні, підтримав заявлені вимоги та просив задовольнити, з підстав викладених у поданому позові.

Представник відповідача-адвокат Бовшик М.Ю. заперечував щодо задоволення заявлених вимог, з підстав викладених у поданому відзиві.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників процесу, суд приходить до висновку, щодо відмови у задоволення позову .

Судом встановлено, що згідно наказу №46-к від 23.08.2002 року, ОСОБА_1 прийнятий на посаду інспектора відділу автоматизації проектних робіт, а з 04.01.2017 року, згідно наказу №61-о від 01.11.2016 року, обіймав посаду завідуючого юридичного сектору з відділу технічного забезпечення до юридичного сектору що підтверджується копією трудової книжки наданої до матеріалів справи (а.с.6-9).

Згідно з наказом №120-К від 15.07.2020 року звільнений з займаної посади відповідно до п.6 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з відмовою від продовження роботи та зміною істотних умов праці, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.10).

Згідно ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України: власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до приписів ч. 1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум, належних йому від підприємства при звільненні.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також: надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» у структуру заробітної плати входять заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 цього Закону форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Відповідно до ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та

уповноважених ними органів та може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників

підприємства, установи, організації (ст. 18 КЗпП України).

Контроль за виконанням колективного договору проводиться безпосередньо сторонами, які його уклали, у порядку, визначеному цим колективним договором. Якщо власник або уповноважений ним орган (особа) порушив умови колективного договору, профспілки, що його уклали, мають право надсилати власнику або уповноваженому ним органу (особі) подання про усунення цих порушень, яке розглядається у тижневий строк. У разі відмови усунути порушення або недосягнення згоди у зазначений строк профспілки мають право оскаржити неправомірні дії або бездіяльність посадових осіб до суду (ст. 19 КЗпП України).

Такі ж самі положення містяться у ст. 1, 3, 5, 9, 15 Закону України «Про колективні договори і угоди».

07.03.2017 загальними зборами трудового колективу було схвалено Колективний договір Державного підприємства "Кропивницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" на 2017-2021 роки.

Пунктом 1.3 Колективного договору визначено, що предметом даного договору є переважно додаткові, порівняно з чинним законодавством, положення з оплати і умов праці, соціального і житлово-побутового обслуговування працівників інституту, гарантії і пільги, які надаються адміністрацією. В колективному договорі також: відображені основи і положення законодавства про працю, які мають особливе значення для працівників інституту.

Відповідно до п. 19 Колективного договору,вказаний договір набуває чинності з 01.06.2017 року і діє протягом 2017-2021 років. Зазначеним колективним договором не передбачено жодних виплати надбавок, премій, компенсацій, будь-яких інших виплат за минулий час, тобто до прийняття вказаного договору. Тому позивач маючи певний трудовий стаж на підприємстві, однак у нього відсутня наявність права отримання винагороди за вислугу років.

Пунктом 1.1. Положення про оплату праці, доплати і преміювання працівників Державного підприємства "Кропивницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" , що є складовою частиною Колективного договору, визначено, що виплата заробітної плати, доплати і преміювання по даному положенню проводяться за рахунок фонду заробітної плати, передбаченого кошторисом витрат інституту.

Преміювання за вислугу років не передбачене нормами законів, проте передбачене локальними нормативними актами (Колективним договором).

Разом з тим, відповідно до Колективного договору нарахування та виплата такої надбавки не носить безумовного характеру.

Незважаючи на те, що Колективний договір та Положення не містять вказівки на те, що працівник, який бажає отримати винагороду за вислугу років, має подати заяву про нарахування такої винагороди, її проводиться на підставі наказу генерального директора за наявності коштів.

Вище зазначене свідчить про те, що винагорода за вислугу років не встановлюється автоматично, а питання про її виплату вирішується шляхом видачі директором підприємства наказу.

Позивач обіймав посаду завідувача юридичного сектору, а тому достовірно мав знати, що виплата винагороди за вислугу років проводиться на підставі наказу директора підприємства, про те він не звертався ні до директора підприємства, ні до комісії по трудовим спорам щодо вирішення даного питання.

Кошторисом інституту не було передбачено витрат на фінансування виплат з винагороди за вислугу років.

Згідно п. 5.2 Положення одноразова винагорода за вислугу років виплачується один раз в рік в кінці календарного року, або на початку наступного календарного року.

Звертаючись до суду з вимогою про стягнення винагороди за вислугу років, Позивач вказує, що роботодавець мав би виплатити йому дану винагороду, однак зазначений вид

винагороди не встановлюється автоматично та не носить безумовного і зобов`язального характеру.

05.10.2020 року позивача було звільнено від виконання обов`язків голови профспілкового комітету.

Розділом IV Положення встановлені доплати та надбавки до заробітної плати, зокрема голові профспілки встановлено 10% надбавки від посадового окладу.

01.07.2019 року наказом Державного підприємства "Кропивницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" № 24-0 Позивачу було встановлено та нараховано 10% надбавки від посадового окладу за виконання обов`язків голови профспілки.

Протягом липня 2019 року по вересень 2021 року включно йому виплачувалася надбавка від посадового окладу за виконання обов`язків голови профкому.

Наказом Державного підприємства «Кропивницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 01.10.2019 року № 26-0 було зупинено дію вищевказаного наказу. Після 01.10.2019 року на підприємстві не видавалося жодного наказу щодо відновлення дії наказу від 01.07.2019 року № 24-0.

В свою чергу позивач не оскаржував наказ від 01.10.2019 року № 26-0, чи то шляхом звернення до директора або комісії по трудовим спорам чи до суду.

Наразі наказ від 01.10.2019 № 26-0 року є чинним, що свідчить про відсутність у позивача права на отримання надбавки за виконання обов`язків голови профспілки.

Частиною 1 статті 117 КЗпП визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позивач просить суд стягнути середній заробіток за період затримки розрахунку з огляду, на його думку, невиплати винагороди за вислугу років та надбавки за виконання обов`язків голови профспілки. Тобто вимога про стягнення середнього заробітку є похідною.

Підсумовуючи викладене, можливо зробити висновок, що при звільненні позивача не

було порушено його прав, тому в задоволенні позовних вимог суд відмовляє.

На підставі ч.1 ст.47,ч.1ст.83. ч.1 ст.116, ст.117 КЗпП України, Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», керуючись ст. ст. 80,81,141, 265,266 , суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення заборгованості по заробітній платі та виплат при звільненні відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; відповідач: ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», , місце знаходження: вул. Смілянська, 118, м. Черкаси, 18008.

Судове рішення складено 26.10.2022 року.

Суддя Кіровського І. Л. Павелко

районного суду

м.Кіровограда