П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 жовтня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Джуга С.Д.

з участю секретаря судового засідання: Жганич К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 травня 2022 року, ухвалене головуючим суддею Данко В.Й., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», де третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача є: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу Донецької області - Григорчук Павло Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та відшкодування моральної шкоди

встановив:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Хрипти О.О. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та відшкодування моральної шкоди.

У позовній заяві позивач посилається на те, що 06 травня 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В. вчинив виконавчий напис за №5223, яким пропонував стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором № 5867421 від 24.12.2007 у сумі 4.286.920,52 грн з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 1.993.649,15 грн; за відсотками 2.292.771,37 грн., витрати за його вчинення 500,00 грн. Строк платежу за кредитом настав. Стягнення заборгованості проводиться за період з 30.04.2009 по 30.04.2020 року.

Вказує, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчук П.В. 25.06.2020 відкрито виконавче провадження.

Позивач вважає виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню виходячи з наступного.

Зазначає, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Вказує, що на час виникнення спірних правовідносин законодавство не передбачало такого способу захисту прав кредитора, як вчинення нотаріусом на стягнення боргу виконавчого напису на не посвідченій нотаріально кредитній угоді, якою є кредитний договір № 5867421 від 24.12.2007 року.

Зміни до зазначеного переліку документів, що уможливлювали б стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса за кредитним договором, були внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662, коли перелік було доповнено розділом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», згідно із яким за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису подаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості (п. 2 пп. «а», «б»).

Однак, звертає увагу, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14), залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року (справа № К/800/7651/17), постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року визнано незаконною та не чинною в частині п. 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме, щодо доповнення переліку розділом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Отже, стверджує, що станом на 06.05.2020 року чинна редакція постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року не дозволяла вчинення виконавчих написів на кредитних договорах.

Наголошує, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру як зазначено у виконавчому написі та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин.

Як зазначено у виконавчому написі, заборгованість за тілом позики становить суму 1.993.649,15 грн. за відсотками 2.292.771,37 грн., проте, з таким він не може погодитись, виходячи з наступного.

Зазначає, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Вказує, що аналогічний правовий висновок Велика Палата Верховного Суду підтвердила у Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154 цс18 та від 16.01.2019 р. у справі № 464/3790/16-ц.

Також зазначає, що заочним рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 20 грудня 2011 року у справі № 2-1933/11 позовні вимоги ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» суму заборгованості 3.170.587,72 гривень та судові витрати в розмірі 1.820,00 гривень, а всього 3.172.407,72 гривень, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки 5867882 від 24.12.07 року, а саме: житловий будинок, реєстраційний номер 12979184; загальна площа 135,6 кв.м., житлова площа 40,7 кв. м., відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.10.2007 року № 16178331, виданого КП БТІ м. Донецька, загальна вартість 140.190,00 грн., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку, цільове призначення: обслуговування житлового будинку і господарських будівель; площа 0,0736 га; кадастровий номер :00:009:0132, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , для задоволення вимог ПАТ «ПУМБ» шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах.

Вказане судове рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 11 липня 2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 22 листопада 2011 року.

Зазначає, що повторним заочним рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 18 грудня 2012 року у справі № 0508/12201/2012 позовні вимоги ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 3.170.587,72 гривень, витрати, сплачені в якості судового збору у сумі 1.700,00 гривень, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 гривень, а всього стягнуто 3.172.407,72 гривень.

Стверджує, що наведена обставина доводить те, що заявлена відповідачем нотаріусу заборгованість по кредитному договору за тілом позики 1.993.649,15 грн. та за відсотками 2.292.771,37 грн. не являється безспірною, а виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню.

Також, позивач зазначає, що окрім визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у межах розгляду цієї вимоги необхідно розглянути вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 1.000.000 гривень, яка обґрунтовується наступним.

Вказує, що відповідач АТ «ПУМБ» в особі уповноважених представників вчинив неправомірну дію, яка не узгоджується із Законом України «Про нотаріат», де через приватного нотаріуса вимагає у нього незаконно, всупереч судовим рішенням суду, ігноруючи чинні Постанови Великої палати Верховного Суду та інші нормативно-правові акти, заборгованість за відсотками. Вказана заборгованість перевищує 2 млн. грн.

Пояснює, що він є особою, яка через дії чи бездіяльність терпить протягом вказаного часу життєві незручності. Так, він з 2015 року являється інвалідом 3 групи, а в подальшому - 2019 року інвалідність було змінено на 2 групу. Окрім того, позивач має серцево-судинні захворювання, йому протипоказано нервуватися, а також багато пересуватися. Наслідком пред`явлення незаконного виконавчого напису є арешт майна, а саме, транспортного засобу та звернення стягнення на єдиний дохід позивача.

Стверджує, що дані обставини спричинили негативні зміни у його житті, що проявляється у щоденних думках та спогадах про обман, який з ним стався, у страху можливого повторення подій, негативних переживаннях та спогадах, потребі в униканні аналогічних обставин, насторозі, тривозі, емоційній реакції при згадуванні, важкості виконання повсякденних обов`язків, фіксованості уваги на вирішенні цієї проблеми, переживанні психологічного дискомфорту, тимчасовій відірваності від активного соціального життя, зниженому та нестійкому настрої, порушенні сну, неприємних сновидіннях, емоційній напрузі, нервозності, дратівливості, реакції замикання, бажанні уникати контактів.

З урахуванням завдання йому збитків, незаконного стягнення у безспірному порядку відсотків, отримання тимчасових незручностей у вигляді арешту та розшуку майна, погіршення стану здоров`я, постійного переживання стресу, загрозою вилучення у будь-який момент транспортного засобу, оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 1.000.000 грн.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса від 06 травня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. за № 5223 про стягнення з нього на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором № 5867423 від 24.12.2007 в сумі 4.286.920,52 грн. та моральну шкоду в сумі 1.000.000,00 грн та витрати за надання правової допомоги в сумі 150.000,00 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 травня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 06 травня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., що зареєстрований в реєстрі за № 5223, про стягнення на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк», який є кредитором за кредитним договором № 5867421 від 24.12.2007 року, заборгованості з боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 30.04.2019 року по 30.04.2020 рік в сумі 4.286.420,52 грн., в тому числі: заборгованість за сумою кредиту 1.993.649,15 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 2.292.771,37 грн., плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом - 500,00 грн., що становить загальну суму 4.286.920,52 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» в дохід держави судовий збір у розмірі 1261,20 грн.

ОСОБА_1 не погоджуючись з вказаним рішення суду, подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати таке рішення в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та судових витрат з надання правничої допомоги та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення таких позовних вимог. В частині виконавчого напису рішення суду не оскаржується і пояснення з даного приводу додатково не надаються.

Вказує, що відповідач ПУМБ в особі уповноважених представників вчинив неправомірну дію яка не узгоджується із ЗУ "Про нотаріат" де через приватного нотаріуса вимагає у позивача незаконно всупереч судовим рішенням суду, ігноруючи чинні Постанови Великої палати Верховного суду та інші нормативно-правові акти, заборгованість за відсотками. Вказана заборгованість перевищує 2 млн. грн. Позивач є особою яка покинула своє постійне місце проживання м. Донецьк через збройну агресію Російської Федерації, і через дії чи бездіяльність залишилась та терпить протягом вказаного часу життєві незручності. Матеріали справи містять відомості що позивач з 2015 року являється інвалідом 3 групи, захворювання а в подальшому інвалідність було змінено на 2 групу з 2019 року по теперішній час. Окрім того позивач має захворювання серцево-судинної неврології де протипоказано нервуватися а також багато пересуватися. Вчинення виконавчого напису та завдання позивачеві моральної шкоди перебувають у причинно-наслідковому зв`язку.

На підставі вказаного виконавчого напису, було відкрито виконавче провадження, накладено арешт на майно позивача та звернуто стягнення на пенсію позивача, що внесло негативні зміни в його життя. Все це призвело до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидкої втомлюваності, пасивності, зниженого настрою, пригніченості, нервозності, дратівливості, образливості, чутливості, реакції замикання, фіксованості на негативних переживаннях, емоційної напруги, настороги, невпевненості в собі, відчуття власної неповноцінності в зв`язку з неможливістю відстояти свої власні права та права своєї сім`ї, тривога з приводу майбутнього, думки про реакцію близьких та оточуючих з приводу цієї ситуації.

Розмір моральної шкоди у сумі 1.000.000,00 грн позивач обґрунтував тим, що з урахуванням обсягу дій позивача щодо завдання збитків на суму 1.987.578.74 грн. у незаконному стягненні у безспірному порядку відсотків, отримання тимчасових незручностей у вигляді арешту та розшуку манна, погіршенням стану здоров`я, постійне переживання стресу загрозою вилучення у будь-який момент транспортного засобу. За таких обставин, враховуючи причинний зв`язок та наслідки у моральних стражданнях, рішення суду в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди є незаконним та підлягає до скасування.

Також не погоджується з висновком суду про відмову в стягненні судових витрат на правничу допомогу. 11 грудня 2020 року між позивачем ОСОБА_2 та адвокатом Шпуганич В.П. укладено договір про надання правничої допомоги. Вартість послуг становить 150.000,00 грн. До матеріалів справи (позовної заяви) надано орієнтовний розрахунок вартості послуг. На виконання умов договору сторони 24 січня 2022 року склали акт виконаних робіт (наданих послуг). Цей акт надано до матеріалів справи та надіслано учасникам справи.

В акті сторони договору (позивач та адвокат) зазначили таке: Замовник надав а Виконавець отримав у справі 308/13418/20. Консультації правового характеру у вимогах про оскарження виконавчого напису нотаріуса (витрачено 5 годин); Консультації правового характеру у вимогах про відшкодування моральної шкоди (витрачено 5 годин); Підготовка доказової бази щодо подачі позову про визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню та про відшкодування моральної шкоди (витрачено 10 годин); Складення змісту позовних вимог (витрачено 5 год.): Формування додатків до позову та її відправка в суд (витрачено 3 год.) Складення заяв по суті справи, заяв про забезпечення позову тощо (витрачено 5 год). Час на відправлення кореспонденції суду та учасникам справи (витрачено 5 год). Участь у судових засіданнях за адресою суду на протязі 2021 року (витрачено 8 годин). Оскарження ухвали суду першої інстанції (витрачено 5 год), розрахунок вартості однієї години з надання послуг становить (2050.00 грн).

Складаючи цей акт та визначаючи вартість наданих послуг сторони враховували вимоги ч. 4 ст. 137 ЦПК України, а саме: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та значення справи для сторони, в тому числі з настанням можливих майнових наслідків. Щодо важливості для Замовника даної справи (№ 308/13418/20) описано у позовній заяві, заявах по суті справи тощо. Вартість виконаних робіт (наданих послуг) за згодою сторін у договорі визначено в сумі 150 000 грн без ПДВ. Кошти в сумі 20 000 грн отримано у 2021 році вигляді готівки до підписання цього акту.

Решта коштів у сумі 130.000,00 гривень підлягають сплаті у строк до 01.09.2022 але не пізніше 1 місяця після набрання рішенням у справі 308/13418/20 законної сили. Вказує, що суд не має права змінювати гонорар і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. У межах даної справи відповідач не довів не співмірності витрат, а суд, у порушення норм процесуального права, а саме ст. 137 ЦПК України та відсутності заперечень щодо розміру витрат, самостійно здійснив оцінку співмірності понесених витрат. За наведених обставин судове рішення Ужгородського міськрайонного суду від 06 травня 2022 року в цій частіші підлягає до скасування з ухваленням рішення про повне чи часткове задоволення позовних вимог.

АТ «Перший Український Міжнародний Банк» подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Вважає, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження завдання йому відповідачем моральної шкоди. Позивач як підставу для стягнення на його користь моральної шкоди посилається на той факт, що відповідач завдав йому збитків на суму 1.987.578,74 грн. (сума, яка зазначена у виконавчому написі). Але таке твердження позивача є надуманим. Навпаки, позивач має заборгованість перед відповідачем за кредитним договором. І виконавчий напис не створив нових зобов`язань позивача, окрім вже існуючих та визнаних судом.

Таким чином, виконавчий напис не завдав і не міг завдати позивачу збитків, отже відсутня підстава для стягнення моральної шкоди, на яку посилається позивач.

Вважає, що позивач зловживає своїм правом. Він не виконує рішення суду, за яким стягнута заборгованість. Вчинення виконавчого напису сталося внаслідок невиконання позивачем ані добровільно зобов`язань за кредитним договором, ані судового рішення.

Позивач просить захистити його право на моральний (душевний) спокій, який полягає в уникненні від виконання рішення суду та грошових зобов`язань перед відповідачем. Такий захист права є неприпустимим, оскільки пов`язаний із зловживанням правом з боку позивача, а постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, на яку посилається позивач в апеляційній скарзі, стосується спору про відшкодування моральної шкоди в інших правовідносинах та при інших обставинах, які відмінні від цієї справи.

Щодо витрат на правничу допомогу, то зазначає, що як на підставу для стягнення витрат на правничу допомогу позивач посилається на доданий до позову договір про надання правничої (правової) допомоги від 11.12.2020, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Шпуганичем В.П. Відповідно до п.3.1. вказаного договору за правову допомогу, передбачену п.1.2. договору, в суді першої інстанції у справі про оспорення вимог банку по виконавчому напису нотаріуса від 06.05.2020 №5223, оскарження дій нотаріуса в суді першої інстанції замовник сплачує адвокату винагороду (гонорар) в розмірі 150.000,00 грн. У суді апеляційної та касаційної інстанції розмір гонорару становить по 50.000,00 грн.

Сума гонорару 150.000,00 грн. за позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, явно завищена. Вказана категорія справ є поширеною і має сталу судову практику, правова позиція по вказаних справах неодноразово та однаково сформована як Верховним Судом України, так і Верховним Судом. Відповідно, складності щодо підстав та нормативного обґрунтування позовних вимог не виникає. А отже, вказана справа не є складною.

Позивачем наданий акт виконаних послуг від 24.01.2022 на суму 150.000,00 грн. У вказаному акті зазначено, що час, витрачений на консультації правового характеру у вимогах про оскарження виконавчого напису нотаріуса, становить 5 годин; у вимогах про відшкодування моральної шкоди - 5 годин. Консультація 10 годин з вказаних правових питань є не співмірною з позовними вимогами. Вказаний час за таку роботу значно завищений. Крім того, консультація не відповідає критерію необхідності, оскільки не пов`язана із судовим розглядом та послугами зі складання документів по суті справи, а кількість витраченого часу об`єктивно не може складати 10 годин.

Крім того, у вказаному акті зазначено, що адвокатом на підготовку доказової бази витрачено 10 годин, формування додатків до позову - 3 години. Поняття «доказова база» та додатки, що в розумінні ст. 76 ЦПК України є доказами, по суті ідентичні. Витрачений на їх підготовку час - 13 годин є завищеним. Кількість документів, доданих до позову, є незначною, при цьому більшість з них надана самим позивачем.

В акті зазначено, що на складання змісту позовних вимог витрачено 5 годин, що об`єктивно не відповідає об`єму і змісту позову.

До розрахунку також включені витрати на відправлення кореспонденції до суду та учасникам справи ( 5 годин). Виконання вказаної послуги не потребує спеціальних знань у галузі права, позивач може самостійно виконати дії з відправлення кореспонденції без залучення фахівця. А отже включення вказаних послуг до правничої (правової) допомоги, є безпідставним. Вказані витрати не пов`язані з наданням правової допомоги, а відповідно, відшкодуванню не підлягають.

Верховний Суду у постанові від 27.11.2019 у справі №160/3114/19 зазначив: «Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо».

Заявлений позивачем розрахунок розміру витрат на правничу допомогу є значно завищеним і не співмірним ані за обсягом робіт для даної справи, ані за визначенням вартості послугу за одну годину (2050 грн. як зазначив позивач).

Як зазначив позивач в апеляційній скарзі, суд не має права змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Це дійсно так. Але суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене рішення, всі понесені нею судові витрати, якщо вони завищені та надумані. Позивач доказів, що підтверджують фактично понесені витрати на правничу допомогу у розумній сумі, не надав.

Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» у п.7 відзиву на позовну заяву (вих.КНО-44.2.5/27 від 04.02.2021) виклало заперечення щодо необґрунтованості витрат на правничу допомогу, які заявив позивач до стягнення, а у клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу (вих.КНО-44.2.5/318 від 04.11.2021) навів додаткове обґрунтування.

Посилання позивача як підставу порушення судом норми процесуального права, а саме, ст. 137 ЦПК України, що суд мав право зменшувати витрати на правничу допомогу лише за наявності відповідного клопотання відповідача, є хибним, оскільки відповідач таке клопотання заявляв.

Суд першої інстанції надав оцінку доводам сторін та ухвалив справедливе рішення про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу, яке відповідач вважає законним.

ОСОБА_1 подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу в якому просить відхилити доводи відзиву як такі, що суперечать матеріалам справи, які доводять факт понесення позивачем моральних страждань, а такі перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з отриманою моральною шкодою. Позивачем понесені витрати за надання йому правничої допомоги, які адвокат згідно договору надавав протягом періоду з грудня 2020 року по червень 2022 року. Рішенням суду частково задоволено позовні вимоги, а звідси суд повинен був присудити судові витрати на надану правову допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам. Відповідач заперечуючи проти розміру витрат за надання правничої допомоги не наводить свої міркування стосовно того, який на його думку має бути розмір витрат за надання правничої допомоги. За цих обставин просить апеляційний суд задовольнити у повному обсязі відхилені позовні вимоги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, відповіді на відзив, вважає що, така частково підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24.12.2007 року між закритим акціонерним товариством «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 5867421 від 24.12.2007 року, згідно з яким позивачу видано кредит у сумі 2 121 000,00 грн., з яких: 1 131 264,32 грн. - для погашення заборгованості за кредитним договором № 225Ф/02-2005 від 08.12.2005, укладеним з ТОВ «Універсальний комерційний банк «Камбіо» та 989 735,8 грн. - для використання на власні потреби, строком до 24.12.2021, зі сплатою 12,50 % річних.

Заочним рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 20 грудня 2011 року у справі № 2-1933/11 позовні вимоги публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» суму заборгованості 3.170.587,72 гривень та судові витрати в розмірі 1.820,00 гривень, а всього 3.172.407 гривень 72 копійки. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 5867882 від 24.12.07 року, а саме: житловий будинок, реєстраційний номер 12979184; загальна площа 135,6 кв. м., житлова площа 40,7 кв. м., відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.10.2007 року № 16178331, виданого КП БТІ м. Донецька, загальна вартість 140.190,00 грн., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку, цільове призначення: обслуговування житлового будинку і господарських будівель; площа 0,0736 га; кадастровий номер :00:009:0132, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , для задоволення вимог ПАТ «ПУМБ» шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах.

Також, з матеріалів справи вбачається, що повторним заочним рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 18 грудня 2012 року у справі № 0508/12201/2012 позовні вимоги публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованість за кредитним договором у сумі 3.170.587,72 гривень, витрати, сплачені в якості судового збору у сумі 1.700,00 гривень, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 гривень, а всього стягнуто 3.172.407 гривень 72 копійки. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

31.03.2014 року ухвалою апеляційного суду Донецької області (справа № 0504/8287/12) рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 18 грудня 2012 року залишено без змін.

06.05.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршицьким Ігорем Вікторовичем вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 5223, згідно з яким запропоновано стягнути на користь акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», який є кредитором за кредитним договором № 5867421 від 24.12.2007 року, заборгованість з боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнення заборгованості проводиться за період з 30.04.2019 року по 30.04.2020 рік. Сума заборгованості станом на 24.04.2020 р. складає 4.286.420,52 грн., в тому числі: заборгованість за сумою кредиту 1.993.649,15 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 2.292.771,37 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату із стягувача в розмірі 500,00 грн., яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню 4.286.920,52 грн.

Проте, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршицький І.В. вчинив виконавчий напис всупереч правил встановлених Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, Закону України «Про нотаріат» не пересвідчившись у безспірності таких вимог, неправомірно вчинив виконавчий напис від 06.05.2020 року, яким пропонувалось стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість у розмірі 4.286.920,52 гривень.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а вимоги позивача визнано обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 травня 2022 року в цій частині позовної вимоги не оскаржується сторонами, тому апеляційний суд не перевіряє рішення суду першої інстанції в цій частині вимог.

Відмовляючи у відшкодуванні моральної (немайнової) шкоди, суд першої інстанції вважав, що позивач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, причинного зв`язку між діями відповідача і моральною шкодою та наступившими наслідками.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступні доводи.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Також в частині 1 статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини 1, 3 статті 13 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (п. 64, заява N 40450/04, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Заявляючи вимогу про відшкодування моральної (немайнової) шкоди ОСОБА_1 посилався на те, що ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» всупереч рішень суду першої інстанції про повне стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, правових висновків Великої Палати Верховного Суду та нормативно-правових актів, які регулюють вчинення нотаріальних дій намагався стягнути заборгованість по відсоткам за користування кредитом у сумі 2.292.771,37 гривень. Зазначені неправомірні дії відповідача призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидкої втомлюваності, пасивності, зниженого настрою, пригніченості, нервозності, дратівливості, образливості, чутливості, реакції замикання, фіксованості на негативних переживань, емоційної напруги, настороги, невпевненості в собі, відчуття власної неповноцінності в зв`язку з неможливістю відстояти свої власні права та права своєї сім`ї, тривога з приводу майбутнього, думки про реакцію близьких та оточуючих з приводу цієї ситуації.

На підставі неправомірного виконавчого напису, було відкрито виконавче провадження № 62418869, накладено арешт на майно позивача та звернуто стягнення на пенсію позивача, що внесло негативні зміни в його життя. Внаслідок накладеного арешту на легковий автомобіль на якому пересувається, неодноразово зупинявся працівниками поліції та вимушений був пояснювати про зупинення виконавчого провадження у зв`язку із зверненням у суд з оскарженням виконавчого напису.

ОСОБА_1 перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, яка покинула своє постійне місце проживання м. Донецьк через збройну агресію Російської Федерації, і через дії чи бездіяльність залишилась та терпить протягом вказаного часу життєві незручності будучи при цьому інвалідом 2-ї групи. Інвалідність пов`язана із захворюванням серцево-судинної системи з неврологічними розладами де протипоказано нервуватися, а також багато пересуватися.

Право фізичної особи на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу і передбачено в статтях 32, 56, 62, 152 Конституції України.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Та відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За приписами ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Внаслідок безпідставного стягнення відповідачем з позивача відсотків за кредитним договором у порядку здійснення виконавчого напису, останній зазнав моральних страждань, що полягали у втраті нормальних життєвих зв`язків, погіршення стану здоров`я, необхідності докладання додаткових зусиль для здійснення організації свого життя, а також необхідності захищати в судовому порядку на протязі 22 місяців законності підстав відсутності боргу за кредитним договором, після того як судом було у цілому стягнуто борг і звернуто стягнення на предмет іпотеки. Внаслідок таких неправомірних дій відповідач поставив позивача як внутрішньо переміщену особу з інвалідністю у скрутне матеріальне становище, позаяк приватним виконавцем здійснено дії по накладенню арешту на пенсію як єдиний засіб до існування та транспортний засіб як засіб до пересування внаслідок інвалідності у зв`язку із захворювання серцево-судинної системи пов`язаної з неврологічними розладами. Зазначене спричинило душевні страждання, що проявились у нервозності внаслідок емоційної напруги, проявів психоемоційних змін у формі пригніченості, тривоги з приводу майбутнього, хвилювань пов`язаних з необхідністю відстоювати свої права в судовому порядку та потребою в правовій допомозі.

Отже, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку особи внаслідок неправомірних дій, завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Наведені позивачем обставини за своєю сукупністю, спричинили йому душевні страждання, переживання, стрес, вплив на його стан здоров`я та відчуття невизначеності, тобто заподіяли йому моральну шкоду. Та всупереч цьому, суд першої інстанції безпідставно вважав про відсутність у позивача моральних страждань, тоді як задоволив позовну вимогу про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, який вчинено неправомірно. А звідси, колегія суддів не вбачає причин щоб не погодитися з тим, що позивачеві заподіяно моральні страждання, які підлягають відшкодуванню, відповідачем.

Визначаючи розмір моральної шкоди у розмірі 1.000.000,00 гривень, ОСОБА_1 виходив з частки від суми, яку було запропоновано до стягнення у виконавчому написі нотаріусом.

За загальними правилами визначення розміру відшкодування моральної шкоди, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, насамперед першої та апеляційної інстанції, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи обставини справи, колегія суддів зазначає про наявність розумних підстав вважати, що ОСОБА_1 зазнав моральної травми, яка у сукупності з обставинами протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та наявності винних дій останнього в її заподіянні є підставою для визначення розміру моральної шкоди у сумі 40.000,00 грн., що відповідатиме засадам розумності, справедливості та співмірності. Зазначений розмір моральної шкоди є достатнім для розумного задоволення потреб ОСОБА_1 , і не призведе до безпідставного збагачення останнього.

А звідси, рішення суду першої інстанції про відмову у відшкодуванні моральної (немайнової) шкоди підлягає скасуванню та часткового задоволення такої у розмірі 40.000,00 грн., що є достатнім для відшкодування моральних страждань ОСОБА_1 отриманих внаслідок неправомірного стягнення відсотків за кредитним договором після рішення суду, яким у цілому стягнуто кредитну заборгованість та звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Щодо відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Відповідно до змісту частин 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно приписів частин 2, 3 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Як зазначено в ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, матеріали справи містять договір про надання правової (правничої) допомоги від 11.12.2020 року, який укладено між адвокатом Шпуганич В.П. та Виноградським В.Б., а.с. 38. Згідно підпункту 3.1. Договору, в суді першої інстанції Замовник сплачує Адвокату винагороду (гонорар) в розмірі 150.000,00 грн. Порядок, строк визначаються додатковою угодою або актами виконання робіт (надання послуг). У суді апеляційної та касаційної інстанції розмір гонорару становить по 50.000,00 грн.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 11.01.2021 року, вартість наданої Адвокатським об`єднанням правової допомоги (послуги) складає 7 490,00 гривень, а.с. 151.

На виконання умов договору сторони 24 січня 2022 року склали акт виконаних робіт (наданих послуг), а.с. 194. Цей акт надано до матеріалів справи та надіслано учасникам справи.

В акті сторони договору (позивач та адвокат) зазначили таке: Замовник надав а Виконавець отримав у справі 308/13418/20 наступні роботи (послуги), а саме: 1. Консультації правового характеру у вимогах про оскарження виконавчого напису нотаріуса (витрачено 5 годин); 2. Консультації правового характеру у вимогах про відшкодування моральної шкоди (витрачено 5 годин); 3. Підготовка доказової бази щодо подачі позову про визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню та про відшкодування моральної шкоди (витрачено 10 годин); 4. Складення змісту позовних вимог (витрачено 5 год.); 5. Формування додатків до позову та її відправка в суд (витрачено 3 год.); 6. Складення заяв по суті справи, заяв про забезпечення позову тощо (витрачено 5 год); 7. Час на відправлення кореспонденції суду та учасникам справи (витрачено 5 год); 8. Участь у судових засіданнях за адресою суду на протязі 2021 року (витрачено 8 годин); 9. Оскарження ухвали суду першої інстанції (витрачено 5 год). Розрахунок вартості однієї години з наданих послуг становить (2050.00 грн).

Складаючи цей акт та визначаючи вартість наданих послуг сторони враховували вимоги ч. 4 ст. 137 ЦПК України, а саме: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та значення справи для сторони, в тому числі з настанням можливих майнових наслідків. Щодо важливості для Замовника даної справи (№ 308/13418/20) описано у позовній заяві, заявах по суті справи тощо.

Вартість виконаних робіт (наданих послуг) за згодою сторін у договорі визначено в сумі 150.000,00 грн без ПДВ. Кошти в сумі 20.000,00 грн отримано у 2021 році у вигляді готівки до підписання цього акту.

Решта коштів у сумі 130.000,00 гривень підлягають сплаті у строк до 01.09.2022 але не пізніше 1 місяця після набрання рішенням у справі 308/13418/20 законної сили.

Тобто, зі змісту акту виконаних робіт (наданих послуг) вбачається, що адвокат на надання правничої допомоги ОСОБА_1 загально витратив у суді першої інстанції 51 годину робочого часу. Також встановлено, що ОСОБА_1 сплатив адвокату суму 20.000,00 грн. у готівковій формі до підписання акту виконаних робіт (наданих послуг) від 24.01.2022 року.

Дослідивши зазначені обставини, колегія суддів вважає, що наведені в акті від 24.01.2022 року роботи (послуги) та розмір вартості таких є надмірним.

Слід зазначити, що категорія справ у спірних правовідносинах є поширеною і має сталу судову практику, правова позиція по вказаних справах неодноразово та однаково сформована як Верховним Судом України, так і Верховним Судом. Відповідно, складності щодо підстав та нормативного обґрунтування позовних вимог не виникає.

В акті виконаних робіт (наданих послуг) від 24.01.2022 року зазначено, що час, витрачений на консультації правового характеру у вимогах про оскарження виконавчого напису нотаріуса, становить 5 годин; у вимогах про відшкодування моральної шкоди - 5 годин. Консультація 10 годин з вказаних правових питань є не співмірною з позовними вимогами. Вказаний час за таку роботу є достатньо завищений. Крім того, консультація не відповідає критерію необхідності, оскільки не пов`язана із судовим розглядом та послугами зі складання документів по суті справи, а кількість витраченого часу об`єктивно не може складати 10 годин.

Крім того, у цьому акті зазначено, що адвокатом на підготовку доказової бази витрачено 10 годин, формування додатків до позову - 3 години. Поняття «доказова база» та «додатки», що в розумінні змісту ст. 76 ЦПК України є доказами, які по своїй суті ідентичні. Витрачений час на їх підготовку - 13 годин є завищеним.

В зазначеному акті наведено, що на складання змісту позовних вимог витрачено 5 годин, але це об`єктивно не відповідає об`єму і змісту позову.

До розрахунку також включені витрати на відправлення кореспонденції до суду та учасникам справи ( 5 годин). Виконання вказаної послуги не потребує спеціальних знань у галузі права, та при цьому позивач може самостійно виконати дії з відправлення кореспонденції без залучення фахівця. А отже, включення вказаної послуг до правничої (правової) допомоги, є безпідставним. Вказані витрати не пов`язані з наданням правової допомоги, а відповідно, відшкодуванню не підлягають.

Заявлений ОСОБА_1 розрахунок розміру витрат на правничу (правову) допомогу є значно завищеним і не співмірним за обсягом робіт для даної справи, а звідси суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене рішення, всі понесені нею судові витрати, якщо вони завищені та не відповідають обсягу необхідних для здійснених захисту робіт.

У клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу від 04.11.2021 вих. №КНО-44.2.5/318 АТ «Перший Український Міжнародний Банк» просило суд першої інстанції зменшити такі до суми 3.000,00 грн., а у випадку ненадання платіжного документу про їх оплату, відмовити у стягненні, а.с. 156-159.

Розподіляючи витрати, понесені ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, апеляційний суд дійшов висновку, що надані останнім докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

А звідси, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її нескладності за вимогами та виконаної адвокатом роботи, значимості таких дій у справі, витраченого часу який слід рахувати у загальній кількості 18 годин, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 36.900,00 гривень (18 год. х 2050 грн).

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправомірно відмовив позивачу у відшкодуванні моральної шкоди, тому рішення суду підлягає скасуванню в частині відхилених позовних вимог та постановлення у цій частині вимог постанови про часткове задоволення зазначеної позовної вимоги. За цих обставин, вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню як обґрунтовані в частині заявленого розміру моральної шкоди.

Оскільки ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги на переглядаєме рішення суду був звільнений згідно Закону від сплати судового збору в сумі 840,80 грн., то зазначена сума підлягає стягненню з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на користь держави в порядку вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України так-як апеляційний суд задовольнив частково позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди.

Зважуючи на викладене та керуючись нормами статей 137, 141, 368, п.2 ч.1 ст.374, пунктів 1, 4 ст.376, статей 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 травня 2022 року скасувати в частині відхилених вимог та постановити у цій справі постанову про часткове задоволення такої позовної вимоги.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», , юридична адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 суму у розмірі 40.000,00 гривень у відшкодування моральної шкоди, та понесені витрати у розмірі 36.900,00 гривень за надання професійної правничої допомоги; та на користь держави Україна судові витрати у розмірі 840,80 гривень, судового збору.

У задоволенні решти розміру позовної вимоги, відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 01 листопада 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: