Справа № 373/1005/22
Номер провадження 2/373/513/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі: головуючої судді Керекези Я.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу № 373/1005/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Овсієнко Алли Вікторівни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом та просить стягнути із Акціонерного товариства «Банк Форвард» на його користь безпідставно набуті кошти в розмірі 10692 грн 95 коп., 2500 грн безпідставно стягнутих із нього витрат виконавчого провадження та судовий збір в розмірі 3473 грн 40 коп. Просить стягнути солідарно в рівних частинах із АТ «Банк Форвард», приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Овсієнко А.В., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. моральну шкоду в розмірі 61000 грн 00 коп. та судові витрати. Крім того, просить відстрочити сплату судового збору до ухвалення рішення по даній справі, посилаючись на важне матеріальне становище. В зв`язку із незаконними діями відповідачів, він опинився у скрутному матеріальному становищі. Зазначає, що є багатодітним батьком, має утримувати дітей, сплачувати борги та комунальні платежі. В зв`язку із перебування с.Клавдієво-Тарасово під окупацією та в зоні проведення бойових дій, він втратив роботу, тому змушений був звернутися до відповідної установи для отримання статусу безробітного.

Посилається на те, що29 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3226, про стягнення із нього на користь АТ «Банк «Форвард» заборгованості за кредитним договором. 18 серпня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Овсієнко А.В. було відкрито виконавче провадження № 66563888 по примусовому виконанню вищезазначеного виконавчого напису. Крім того, постановою від 18 серпня 2021 року був накладений арешт на кошти позивача. На підставі вищезазначеної постанови було заблоковано картковий рахунок позивача в АТ КБ «ПриватБанк», чим позбавили його можливості користуватися коштами та утримувати сім`ю. Постановами приватного виконавця від 18 серпня 2021 року було встановлено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (500 грн 00 коп.) та вирішено стягнути із позивача основну винагороду в розмірі 2427 грн 97 коп. 17 вересня 2021 року з його карткового рахунку на підставі вищезазначених постанов були зняті грошові кошти в розмірі 14262 грн 24 коп. та 348 грн 00 коп. Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 07 грудня 2021 року вищезазначений виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили 07 січня 2022 року. На підставі заяви позивача від 18 січня 2022 року постановою приватного виконавця виконавче провадження було закінчено, знято арешт з коштів та скасовано інші заходи примусового виконання рішення суду. В зв`язку з цим вважає, що грошові кошти в розмірі 14610 грн 24 коп., які були зняті з його рахунку, підлягають поверненню. 18 січня 2022 року на рахунок позивача приватним виконавцем були повернені кошти в розмірі 1069 грн. 29 коп. та 348 грн 00 коп., винагорода приватного виконавця і нерозподілені кошти. Стосовно коштів, перерахованих стягувачу, в розмірі 10692 грн 95 коп. та витрат виконавчого провадження в розмірі 2500 грн 00 коп. приватний виконавець зазначив, що витрати виконавчого провадження не повертаються. Вважає, що оскільки АТ «Банк Форвард» без достатніх підстав звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису за кредитним договором, пред`явив даний виконавчий напис до виконання, внаслідок чого були порушені права позивача, що підтверджено рішенням Бородянського районного суду Київської області від 07 грудня 2021 року, тому вищезазначені кошти підлягають стягненню саме із АТ «Банк Форвард». Крім того, позивач зазначає про недобросовісність приватного виконавця Овсієнко А.В., яка при виконанні даного виконавчого провадження грубо порушила вимоги Закону України «Про виконавче провадження». Рішенням Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 29 жовтня 2021 року приватного виконавця Овсієнко А.В. було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та зупинено її діяльність, як приватного виконавця, за здійснення аналогічних дій в інших виконавчих провадженнях. Неправомірність дій приватного нотаріуса Сазонової О.М. по вчиненню вищезазначеного виконавчого напису встановлена рішенням Бородянського районного суду Київської області від 07 грудня 2021 року. Протиправними діями відповідачів порушені права позивача, чим завдано йому матеріальну та моральну шкоду, оскільки внаслідок арешту банківського рахунку його було позбавлено тривалий час можливості користуватися своїми коштами. Позивач відчував душевні страждання та перебував в скрутному матеріальному становищі. На його утриманні перебували дружина та троє неповнолітніх дітей. На момент накладення арешту, інших коштів його сім`я не мала. Всі його члени сім`ї були застраховані, в кінці серпня 2021 року він повинен був вносити оплату за договором страхування. Змушений був вдаватися до додаткових зусиль для організації свого життя та поновлення своїх порушених прав, що потягло за собою вимушені негативні зміни у його життєвих зв`язках. Про накладення арешту на його майно позивач дізнався 21 серпня 2021 року. Душевні переживання, спричинені цією новиною, стали причиною дорожньо-транспортної пригоди за його участю під час керування самокатом. Внаслідок ДТП у нього був встановлений діагноз: «Струс головного мозку». За умови відсутності коштів він повинен був проходити платні обстеження, кошти на які брав у позику у родичів та знайомих. На час лікування він повинен був дотримуватися постільного режиму, натомість змушений був відвідувати офіси приватного виконавця та приватного нотаріуса з метою поновлення порушених його прав. Відсутність коштів призвела до погіршення сімейних відносин, він змушений був покинути сім`ю на вимогу дружини. Відновити стосунки із дружиною йому не вдалося. У лютому 2022 року дружина звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу та із заявою про видачу судового наказу про стягнення із нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Накладення арешту на його рахунки утруднило його працевлаштування. 23 листопада 2021 року він влаштувався на роботу стажером без оплати. Тривалий час він жив у стані пригнічення та душевних страждань, оскільки його родина розпалася, він не міг влаштуватися на роботу, не мав доходу, вимушений був брати у позиву кошти, щоб утримувати себе, дітей, допомагати матері похилого віку, оплачувати страховки через навмисні дії відповідачів, кожен з яких усвідомлював, що діє всупереч закону та порушує його права та інтереси.

Ухвалою від 11 липня 2022 року було відкрито провадження по даній справі і справу ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Даною ухвалою позивачу в зв`язку із його скрутним матеріальним становищем було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по справі (а.с.81).

21 липня 2022 року від приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Овсієнко А.В. надійшов відзив на позов, відповідно до якого вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на те, що при відкритті провадження по примусовому виконанню спірного виконавчого напису та його виконанні приватний виконавець діяла відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Зазначає, що позивач не був обмежений у можливості ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, оскільки мав доступ до автоматизованої системи виконавчого провадження через ідентифікатор для доступу до інформації про виконавче провадження. Заява позивача про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження була розглянута приватним виконавцем у терміни, встановлені Законом України «Про звернення громадян». На виконання клопотання ОСОБА_1 від 18 січня 2022 року, копія була направлена сторонам виконавчого провадження, банківським установам - засобами поштового зв`язку, позивачу засобами електронного зв`язку. Крім цього, зазначає, що дана постанова було винесена задовго до початку повномасштабного вторгнення росії на територію України. Позивачу були повернені нерозподілені кошти в розмірі 348 грн 00 коп. та основна винагорода приватного виконавця в розмірі 1069 грн 29 коп. Повернення стягнутих витрат виконавчого провадження не передбачено.

10 серпня 2022 року позивач направив до суду відповідь на відзив, відповідно до якої просить долучити до матеріалів справи відповідь на відзив та врахувати при ухваленні рішення по справі викладені у ній доводи. Зазначає, що приватний виконавець повинен відкривати виконавче провадження в межах свого виконавчого округу. На час виникнення спірних правовідносин приватний виконавець Овсієнко А.В. здійснювала примусове виконання рішень у виконавчому окрузі м.Києва. Божник був зареєстрований та проживав в смт.Клавдієво-Тарасово Бородянського району Київської області. Наголошує на порушенні з боку приватного виконавця його права на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Вважає безпідставними доводи приватного виконавця щодо неможливості повернення витрат виконавчого провадження, оскільки це суперечить вимогам чинного законодавства України.

Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Судом встановлено наступне.

29 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6226, про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором № 92392537 від 12 жовтня 2011 року (а.с.53).

18 серпня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Овсієнко А.В. було відкрито виконавче провадження № 66563888 по примусовому виконанню вищезазначеного виконавчого напису (а.с.26).

Із поданих позивачем заяв від 26 серпня 2021 року, 27 серпня 2021 року, 30 серпня 2021 року (а.с.34-36, 39) вбачається, що позивач неодноразово (на протязі невеликого проміжку часу) звертався до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Сазовоної О.М. з приводу надання можливості на ознайомлення його з матеріалами виконавчого провадження.

Із виписки із особового рахунку позивача в АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що із його рахунку 17 вересня 2021 року були зняті грошові кошти в розмірі 14262 грн 24 коп. за вищезазначеним виконавчим написом (а.с.28).

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 07 грудня 2021 року було визнаним таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 29 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Сазоновою О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 3226, про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором № 92392537 від 12 жовтня 2011 року (а.с.30).

18 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Сазоновою О.М. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 66563888 на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.31). Даною постановою був знятий арешт з коштів боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

18 січня 2022 року позивачу приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Сазоновою О.М. були повернуті нерозподілені кошти в розмірі 348 грн 00 коп. та основна винагорода приватного виконавця в розмірі 1069 грн 29 коп., про що він був повідомлений листом із приєднанням копій платіжних доручень (а.с.32-33).

Стосовно доводів позивача про повернення приватним виконавцем в неповній мірі направленої помилково на його адресу позовної заяви із додатками та доданих доказів на підтвердження даної обставини, то суд не приймає їх до уваги, оскільки вони не стосуються спірних правовідносин.

Із копії електронного направлення № 0105-6598-3204-7728 від 25 серпня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 був направлений на консультацію до лікаря-невролога (а.с.63).

28 серпня 2021 року ОСОБА_1 був оглянутий офтальмологом (а.с.64).

Згідно копії електронного направлення № 9582-5340-3848-0782 від 31 серпня 2021 року ОСОБА_1 був направлений на консультацію до стоматолога-хірурга (а.с.66).

Згідно з висновком від 02 вересня 2021 року після консультації нейрогірурга ОСОБА_1 був встановлений діагноз: «Забій м`яких тканин обличчя» (а.с.66). Рекомендовано КТ головного мозку. Зазначено, що патологія, потребуюча нейрогірургічного лікування, відсутня.

Відповідно до консультативного висновку КНП Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» від 02 вересня 2021 року лікарем був встановлений діагноз позивачу: «Застарілий перелом передньої стінки верхнього щелепного синуса».

Позивачем подано копію розписки про отримання ним позики 25 серпня 2021 року в розмірі 30000 грн 00 коп. із терміном повернення до 30 вересня 2022 року (а.с.68).

Згідно копії посвідчення № НОМЕР_1 , виданого 24 липня 2014 року Бородянською райдержадміністрацією Київської області, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 мають право на пільги, передбачені законодавством для багатодітних сімей (а.с.57).

Згідно копії судового наказу Бородянського районного суду Київської області від 10 лютого 2022 року (а.с.69) позивач повинен сплачувати на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,- в розмірі 1/2 частини його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму і не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 09 лютого 2022 року і до досягнення дітьми повноліття.

На підтвердження факту сплати аліментів на користь колишньої дружини позивачем подані копії квитанцій АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.72).

Також позивачем подана копія пенсійного посвідчення його матері (а.с.73) та виписки із медичної карти ОСОБА_6 (а.с.74-75), відповідно до яких вона перебувала на лікуванні із 07 березня 2021 року по 01 квітня 2021 року КНПта із 06 квітня 2021 року по 12 квітня 2021 року в інфекційному відділенні КНП БРР «Бородянська ЦРЛ» із діагнозом:» Двобічна пневмонія. Гіпоксична дихальна недостатність», супутній діагноз: «Перелом шийки лівої стегнової кістки. Стан після артропластики».

Також позивачем подано копії страхових полісів (а.с.58-61), копію субагентського договору (а.с.71).

Подання позивачем, як доказу, копії заяви ОСОБА_1 , поданої при укладенні із Публічним акціонерним товариством «Банк Русский Стандарт» кредитного договору на період із 12 жовтня 2011 року по 12 жовтня 2013 року ніяким чином не стосуються спірних правовідносин та не може слугувати доказом важкого матеріального стану позивача станом на час виконання в примусовому порядку вищезазначеного виконавчого напису, оскільки укладення даного кредитного договору та виконання за ним було здійснено задовго до вчинення нотаріусом виконавчого напису (а.с.54).

Крім того, позивачем подано копію розписки позивача від 15 жовтня 2021 року, в якій він зобов`язується сплачувати комунальні платежі за весь період його проживання у ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 (а.с.76).

Відповідачем, приватним виконавцем Виконавчого округу м.Києва Овсієнко А.В. подані: акт від 06 вересня 2021 року про відсутність документів до позовної заяви, зазначених у додатку, та витяг із списку рекомендованої кореспонденції, що підтверджує факт направлення позивачу копії постанови про відкриття виконавчого провадження. Суд не приймає до уваги як доказ вищезазначений акт, оскільки доказів, що він стосуються спірних правовідносин, не надано.

На підтвердження позовних вимог позивачем подано скріншоти з його телефону та електронної пошти, що підтверджують факт здійснення телефонних дзвінків та направлення заяв на електронну адресу приватного виконавця.

Суд приймає до уваги решту поданих сторонами докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

З правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 08 вересня 2021 року по справі № 201/6498/20, для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 07 грудня 2021 року було визнаним таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 29 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Сазоновою О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 3226, про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором № 92392537 від 12 жовтня 2011 року (а.с.30).

Згідно пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є, зокрема, обов`язковість судових рішень.

Забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2016 N 1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статтею 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Зазначене означає, що конституційним обов`язком для всіх органів державної влади є виконання судових рішень

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина 4 статті 11 ГПК України).

При цьому стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

За практикою ЄСПЛ відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого Протоколу Конвенції (рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, § 40, рішення від 07 травня 2002 року, "Войтенко проти України", заява № 18966/02, §§ 53-55, від 29 червня 2004 року).

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу, а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушене цивільне право чи інтерес підлягає судовому захисту у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуте без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі, що стягнені з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України.

Факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20.

За таких обставин, враховуючи, що виконавчий напис за реєстровим номером № 3226 від 29 липня 2021 року визнаний таким, що не підлягає виконанню, а отже, відпала підстава, на якій відповідач набув кошти від позивача внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса, суд вважає за можливе застосувати до вказаних відносин положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення із Акціонерного товариства «Банк Форвард» на користь позивача безпідставно стягнутих коштів в розмірі 10692 грн 95 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 цього Кодексу, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Що стосується стягнення витрат виконавчого провадження, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається із позовної заяви, позивач просить стягнути із АТ «Банк Форвард» на свою користь безпідставно стягнуті витрати виконавчого провадження в розмірі 2500 грн 00 коп.

Відповідно до ч.2 ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Суд не знаходить підстав для стягнення із відповідача АТ «Банк Форвард» на користь позивача витрат виконавчого провадження в розмірі 2500 грн 00 коп., які були стягнені із нього в порядку проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню № 66563888, оскільки отримувачем цих коштів є не АТ «Банк Форвард», а приватний виконавець, вимоги до якого позивачем пред`явлені не були. Тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Крім того, позивач просить стягнути солідарно із відповідачів моральну шкоду в розмірі 61000 грн 00 коп.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень зазначеної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Судова практика при цьому виходить із положення, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору" (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Слід зазначити, що застосування принципу презумпції моральної шкоди прямо не випливає з чинного законодавства. Загальне правило про розподіл обов`язків доказування, встановлене ст.81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Виходячи з цього, позивач повинен довести факт спричинення йому відповідачем моральної шкоди.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності справедливості (стаття 23 ЦК України).

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що душевні переживання, спричинені новиною про вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису, стали причиною дорожньо-транспортної пригоди за його участю під час керування самокатом та погіршення стану здоров`я внаслідок даної події. Разом з тим, позивачем належних та допустимих доказів про потрапляння його в дорожньо-транспортну пригоду суду подано не було. Подані позивачем докази про заподіяння йому тілесних ушкоджень не можуть підтверджувати факту їх отримання саме в дорожньо-транспортній пригоді.

Посилання позивача на неможливість влаштування на роботу через заблокуванню його банківської картки не може заслуговувати на увагу, оскільки заблокування картки не позбавляє особу можливості відкрити іншу картку в іншому банку.

Подання позивачем розписок про отримання ним у борг коштів та про зобов`язання здійснювати оплату житлово-комунальних послуг не може свідчити про заподіяння йому моральних страждань внаслідок вчинення нотаріусом вищезазначеного виконавчого напису.

Посилання позивача на погіршення відносин з дружиною, розірвання шлюбу та подання нею заяви про видачу судового наказу про стягнення із нього аліментів на утримання дітей не підтверджено належними та допустити доказами, що саме вчинення даного виконавчого напису стало причиною всіх цих подій в житті позивача та душевних страждань, спричинених ними.

Не підтверджено позивачем і ту обставину, що на його утриманні перебуває мати ОСОБА_6 . Посилання, що вона є особою пенсійного віку, перебувала на лікуванні, та подані на підтвердження цього докази не можуть засвідчувати факт її перебування на утриманні позивача.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачами моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру внаслідок вчинення виконавчого напису, що був визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, слід зазначити, що пред`явлення позовних вимог про стягнення моральної шкоди до приватного виконавця виконавчого округу Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. не підтверджено доказами, оскільки виконана нею робота по примусовому виконанню вищезазначеного виконавчого напису не може слугувати причиною моральних страждань, заподіяних його вчиненням, оскільки до посадових обов`язків приватного виконавця не входить перевірка правомірності винесення виконуваних ним рішень. Що стосується посилань відповідача на повернення приватним виконавцем помилково направлених документів не у повному обсязі, то дані обставини не стосуються спірних правовідносин та не можуть слугувати підставою стягнення із приватного виконавця моральної шкоди, пов`язаної, зокрема, із визнанням незаконним рішення, що стало причиною стягнень із позивача.

У позовній заяві позивач просить стягнути із Акціонерного товариства «Банк Форвард» на свою користь судовий збір в розмірі 3473 грн 40 коп. Разом з тим, просить відстрочити сплату судового збору до ухвалення рішення у даній справі.

Ухвалою про відкриття провадження у справі від 11 липня 2022 року позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у даній справі.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ст.136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про стягнення із Акціонерного товариства «Банк Форвард» судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 804 грн. 34 коп.

Решту судового збору слід стягнути із позивача, якому було відстрочено його сплату до ухвалення рішення у справі. Загальний розмір судового збору, який підлягає стягненню із позивача, складає 2669 грн 06 коп. (за вимогу про стягнення безпідставно стягнутих коштів - 188 грн 06 коп. та за вимогу про стягнення моральної шкоди - 2481 грн 00 коп.).

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 23, 1212, 1167 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 12, 13, 19, 80, 81, 141, 263-265, 268, 273, 274, 277, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Овсієнко Алла Вікторівна, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса та стягнення моральної шкоди задовольнити часткового.

Стягнути із Акціонерного товариства «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в розмірі 10692 (десять тисяч шістсот дев`яносто дві) гривні 95 копійок.

Стягнути із Акціонерного товариства «Банк Форвард» на користь держави судовий збір в розмірі 804 (вісімсот чотири) гривні 34 копійки.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 2669 (дві тисячі шістсот шістдесят дев`ять) гривень 06 копійок.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 , зареєстрований по АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

- відповідач Акціонерне товариство «Банк Форвард», адреса місцезнаходження: м.Київ, вул.Саксаганського, буд.105; ;

- відповідач приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Овсієнко Алла Вікторівна, адреса місцезнаходження: м.Київ, вул.В.Чорновола, 10, офіс 91;

- відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, адреса місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Суддя: Я. І. Керекеза