Справа №461/2631/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2022 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Кіш В.Т.,

представника відповідача Жиравецького Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

позивач Львівське міське комунальне підприємство по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг»

(79007, м. Львів, проспект Свободи, 39, ),

до

відповідач ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 ),

представник відповідача ОСОБА_2

про стягнення заборгованості,

встановив:

Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Львівське міське комунальне підприємство по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить стягнути з відповідача на користь Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 18276 гривень 83 копійки та суму понесених позивачем витрат на оплату судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Львівське міське комунальне підприємство по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» покликається на те, що будинок АДРЕСА_2 , перебуває на балансі та утриманні ЛМКП «Айсберг», яке було створено відповідно до ухвали Львівської міської ради. Основним завданням діяльності ЛКП визначено утримання, обслуговування та ремонт житлових будівель.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 у вищезгаданому будинку, однак він не сплачував витрати за утримання будинку та прибудинкової території, у зв`язку з чим, станом на 01.05.2022 року, виникла заборгованість у розмірі 18276 гривень 83 копійки. З огляду на наведене, позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 03.06.2022 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

22 липня 2022 року від представника відповідача адвоката Жиравецького Т.М. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі у зв`язку з безпідставністю. Обґрунтовуючи свою позицію представник відповідача зазначив, що ЛМКП «Айсберг» не надає ОСОБА_1 будь-яких послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Вказує, що відповідач є власником частини будинку АДРЕСА_2 та самостійно його утримує.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги

При ухваленні рішення суд має з`ясовувати яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з управління багатоквартирним будинком - це результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору.

Позивач у позовній заяві зазначає, що Відповідач володіє квартирою АДРЕСА_4 на праві власності.

Із витягу технічного паспорта приміщення по АДРЕСА_2 та експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку вбачається, що до складу площі приміщення, яке знаходиться у приватній власності ОСОБА_1 окрім двох квартир під номерами АДРЕСА_3 і АДРЕСА_3 , входить сходова клітка площа якої становить 16,10 квадратних метрів.

Право власності відповідача на 3/24 будинку по АДРЕСА_2 також підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серія та номер 1-5458 від 21 грудня 1985 року та реєстраційним посвідченням № 615 від 24 березня 1987 року.

Також цей факт підтверджується витягом із Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 93249161, згідно з яким Відповідач на праві спільної часткової власності володіє частиною житлового будинку загальною площею 607.1 кв. м, що, у свою чергу, становить 3/24 житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до повідомлення Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №4763 від 17 грудня 2018 року, згідно з матеріалами інвентаризації справи право власності на квартиру АДРЕСА_4 в Бюро технічної інвентаризації не реєструвалось. Право власності реєструвалось по частках на будинок.

Таким чином, Відповідач є не просто власником квартири, а власником частини житлового будинку. З огляду на те, що Відповідач є власником не тільки квартири й житлової площі, а й нежитлових приміщень, зокрема сходової клітки, він як власник самостійно здійснює їх обслуговування та не користується послугами ЛМКП «Айсберг».

Позивач до позовної заяви долучив довідку з місця проживання про склад сім"ї та прописку в якій зазначається, що ОСОБА_1 проживає в будинку власником якого є міська рада. Проте ця інформація не відповідає дійсності, оскільки 1/3 будинку є у приватній власності Відповідача, що підтверджується вищенаведеними доказами.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Відповідач є власником частини житлового будинку та самостійно здійснює його обслуговування, що, зокрема, підтверджується договором про надання послуг з вивезення (збирання, зберігання і перевезення) твердих побутових відходів № 19/цд/17Н від 12 червня 2017 року, укладеного між Відповідачем та ТОВ «Грінера Україна», який дійсний і на даний момент, що підтверджується квитанцією №149 від 22 червня 2022 року про оплату послуг за договором № 19/цд/17Н від 12 червня 2017 року за червень 2022 року.

Проте, з повідомлення на оплату житлово-комунальних послуг за травень 2022 року, надісланого Відповідачу ЛМКП «Айсберг», у тариф на утримання будинку включене вивезення побутових відходів (без рідких). Тариф без податків становить 6,84, відповідно до складових тарифу частка вивезення побутових відходів (без рідких) становить 0,86208. Враховуючи наявність індивідуального договору про надання послуг з вивезення (збирання, зберігання і перевезення) твердих побутових відходів №19/цд/17Н від 12 червня 2017 року, укладеного між Відповідачем та ТОВ «Грінера Україна».

Відтак, суд приходить до висновку, що ця послуга ЛМКП «Айсберг» фактично не надавалась, проте Позивач включив дану послугу до тарифу.

Як встановлено вище, сходова клітка знаходиться у приватній власності Відповідача, тому включення до тарифу на утримання будинку послуг з прибирання сходових кліток та прибудинкової території є також безпідставним, адже як стверджує Відповідач, він як власник прибирає їх самостійно і ЛМКП «Айсберг» таких послуг йому не надавав. В свою чергу, позивачем не надано жодних доказів на спростування наведених тверджень відповідача.

Також, безпідставним є включення у тариф на послуги з утримання житлового будинку витрат на освітлення місць загального користування за коефіцієнтом 0,14125. Так, судом встановлено, що Відповідач має укладений договір про користування електричною енергією з ПАТ «Львівобленерго» Львівське міське ВЕП від 14 липня 2015 року № 113-113. Оскільки Відповідач є власником частки у житловому будинку, а не квартири, то місця, які, на за твердженням ЛМКП «Айсберг», знаходяться в зальному користуванні, фактично перебувають у власності Відповідача. Таким чином, Відповідач самостійно несе витрати на освітлення нежитлових приміщень, які знаходяться у його власності, за укладеним з ПАТ «Львівобленерго» Львівське міське ВЕП договором.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_3 користується послугами ЛМКП «Львівводоканал» та сплачує за особовим рахунком надані цим комунальним підприємством послуги та не має жодних заборгованостей, що підтверджується наданими суду відомостями про нарахування та оплату за централізоване постачання холодної води та водовідведення від 19 липня 2022 року. Таким чином, включення ЛМКП «Айсберг» в тариф послуги на обслуговування систем водопостачання та водовідведення є безпідставними.

Суду не надано доказів того, що відповідачу надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в повному об`ємі, в тому числі щодо прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем.

В свою чергу, представник відповідача стверджує, що ЛМКП «Айсберг» не надає відповідачу жодних послуг з утримання будинку та прибудинкової території, а відповідач будучи власником 3/24 частини будинку, самостійно його утримує.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього ж Закону: підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З аналізу наведеного законодавчого визначення первинного документу та норми ст. 9 Закону можна дійти висновку, що розрахунок заборгованості виведений ЛМКП «Айсберг» є зведеним обліковим документом та призначений саме для контролю та впорядкування оброблення даних, тобто внутрішнього обліку, але сам по собі не засвідчує та не встановлює факти надання відповідних комунальних послуг Відповідачу (за відсутності належних та допустимих доказів фактичного надання таких послуг).

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 331/7975/13-ц зазначив, що розрахунок заборгованості не є доказом існування будь-яких правовідносин, та відповідно не може бути визнаним судом належним доказом утвореної заборгованості, оскільки він є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може бути доказом безспірності заборгованості.

Статтею 12 ЦПК України, встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і у ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами за допомогою належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів.

Сторони самостійно визначають обсяг, зміст та достатність доказів, що надають до суду, а витребування таких доказів судом самостійно (з власної ініціативи) без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушенням принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

З аналізу викладених вище доводів та мотивів, а також обставин встановлених в ході розгляду справи, за висновком суду, позивачем належними та допустимими доказами не доведено надання відповідачу послуг з утримання будинку та прибудинкової території, а відтак не встановлено законних підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

З огляду на викладене вище, виходячи із принципів законності, верховенства права, виваженості та розумності, суд доходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» та відсутності законних підстав для задоволення позовної заяви, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

При цьому, наводячи мотиви та доводи якими суд керувався при ухваленні даного рішення, з огляду на низку тверджень сторін щодо предмету спору наведених під час провадження у справі, що не стали предметом більш детального аналізу, суд вважає за необхідне врахувати позицію Європейського суду з прав людини, який неодноразово у своїх рішеннях вказував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, сплачена сума судових витрат, у тому числі судовий збір, не відшкодовується позивачеві.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, ?

ухвалив:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач Львівське міське комунальне підприємство по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» (79007, м. Львів, проспект Свободи, 39, );

відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 );

представник відповідача ОСОБА_2 .

Повний текст рішення суду складено 21.10.2022 року.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.