Справа № 308/5912/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 жовтня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача - Кожух О.А.,

суддів - Фазикош Г.В., Кондора Р.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Калинич Оксана Іллівна, на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 липня 2022 року (головуючий суддя Данко В.Й.) у справі №308/5912/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення додаткових витрат,

у с т а н о в и в :

У травні 2022 ОСОБА_1 звернулась з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - половини витрачених позивачкою коштів на навчання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка та відповідач раніше перебували у шлюбі, який 23.07.2012 на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва розірвано. При цьому від шлюбу у них народилось двоє дітей, зокрема, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25.07.2012 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення нею повноліття.

Позивач зазначає, що станом на момент звернення до суду спільна донька позивачки та відповідача навчається в Ужгородському торгівельному-економічному коледжі, на платній основі, згідно з договором №169 від 10.08.2020 року, за яким вартість навчання дитини становить 49950 грн. Вважає, що такі витрати обумовлені потребою дитини для здобуття освіти та є додатковими.

Вказує на те, що на момент звернення до суду сума вже понесених позивачем витрат складає 27500 грн., що підтверджується відповідними платіжними документами. Зважаючи на те, що відповідач має можливість оплатити додаткові витрати на дитину, з урахуванням приписів Сімейного кодексу України, просила стягнути з відповідача на користь позивача половину суми понесених позивачем витрат, а саме 13750 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27 липня 2022 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Калинич О. І., подала апеляційну скаргу. Вважаючи, що вказане рішення прийнято з порушенням норм процесуального права, неповно встановлено обставини, які мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити - стягнути з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на утримання доньки разово у загальній сумі 13750 грн. - половину витрачених позивачем коштів на навчання.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідач є працездатним, служить в Збройних Силах України і отримує заробітну плату, інших дітей не має, а тому має можливість оплатити половину додаткових витрат на навчання дитини.

Крім того зазначає, що відповідач у вихованні, догляді дитини, витратах на лікування участі не бере.

Своїм правом на відзив, передбаченим ст. 178 ЦПК України, відповідач ОСОБА_2 не скористався.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.07.2012 (а.с.12). Від шлюбу народилось двоє дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25.07.2012 було стягнуто аліменти на двох дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісячно, починаючи з 23.02.2012, і до повноліття дітей, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.13).

Таким чином, на час звернення до суду з даним позовом, аліменти з відповідача стягуються на утримання доньки ОСОБА_6 .

10.08.2020 між Київським національним торговельно-економічним університетом в особі директора Ужгородського торговельно-економічного коледжу Волощука С.М., ОСОБА_3 (вступник) та позивачем як законним представником вступника укладено договір про надання освітніх послуг №1, за яким навчальний заклад взяв на себе зобов`язання здійснити підготовку вступника за денною формою здобуття освіти за освітньо-професійною програмою «готельне обслуговування» (а.с. 17- 18).

Пунктом 12 згаданого договору визначено, що розмір вартості освітньої послуги, який складає 49950 грн. з розбивкою по семестрах.

Факт здійснення оплати позивачкою на загальну суму 27500 підтверджується копіями квитанцій (від 13.08.2020 на суму 6850 грн.; від 28.01.2021 на суму 6850 грн.; від 01.09.2021 на суму 6900 грн.; від 06.05.2022 на суму 6900 грн. (а.с.19-20).

Статтею 51 Конституції України та статті 180 СК України установлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриваються після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз вказаної норми закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові, які зобов`язані нести обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею.

До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Аналогічні висновки наведено у постанові Верховного Суду від 26.08.2020 у справі №336/1488/19, в якій також зазначено, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

Навчання у спеціалізованому закладі освіти, технікумі, коледжі, може вважатись додатковими витратами при умові погодження з батьком/матір`ю навчального закладу та доведеності існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі, адже дитині гарантовано державою безоплатне навчання у загальноосвітній школі.

Відповідно до ч.3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що саме по собі навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

ОСОБА_1 не довела наявності особливих обставин, пов`язаних із здобуттям донькою професійної освіти за освітньо-професійною програмою «готельне обслуговування» в Ужгородському торговельно-економічному коледжі.

Позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання для здобуття середньої освіти у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.

ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання доньки у відповідному навчальному закладі (Ужгородському торговельно-економічному коледжі).

Колегія зазначає, що якщо розмір аліментів, які сплачує боржник, не покриває половини витрат на оплату матеріальних потреб дитини, то слід звертатись до суду із заявою про збільшення розміру аліментів, а не про стягнення додаткових витрат на дитину.

Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін. Суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права. Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, не встановлено.

Керуючись ст. 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Калинич Оксана Іллівна залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідач

Судді