ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 622/1363/19 Номер провадження 22-ц/814/2869/22Головуючий у 1-й інстанції Квітка О.О. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Хіль Л.М.,

суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.,

секретар: Бродська В.О.,

за участі: адвоката Білоуса Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 16 грудня 2021 року у справі за позовом керівника Богодухівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування його реєстрації та повернення земельної ділянки у відання держави.

Апеляційний суд заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Харківській області №2855-СГ від 27.10.2014, в частині надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 12,9093 га, визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Харківській області №225-СГ від 05.02.2015 про надання ОСОБА_1 земельної ділянки в оренду; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 14.05.2015 з кадастровим номером :05:002:0913, площею 12,9093 га; скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 14.05.2015 з кадастровим номером :05:002:0913, площею 12,9093 га;зобов`язати ОСОБА_1 повернути державі в особі Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області (об`єднаної територіальної громади) земельну ділянку з кадастровим номером :05:002:0913, площею 12,9093 га, розташованої за межами населених пунктів Золочівської селищної ради на території Золочівського району Харківської області. Судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що у ході вивчення правомірності передачі в оренду земельних ділянок, розташованих на території Золочівського району Харківської області, Дергачівською місцевою прокуратурою Харківської області було встановлено, що наказом Головного Управління Держземагенства у Харківській області №2855-СГ від 27.10.2014 надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів на території Золочівського району Харківської області. Орієнтовний розмір земельних ділянок 30.0000 га, 25.0328 га, 23.3054 га, 6.0019 га, 28.5170 га, 17.3318 га, 12.9093 га, 5.3876 га, 15.0321 га, 50.0000 га та 60.0000 га за рахунок земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь (рілля) для ведення фермерського господарства.

У подальшому, наказом ГУ Держземагенства у Харківській області №225-СГ від 05.02.2015 затверджено розроблений проект землеустрою та надано ОСОБА_1 в оренду земельну ділянки, розташовану за межами населених пунктів Золочівської сільської ради на території Золочівського району Харківської області, з кадастровим номером :05:002:0913, площею 12,9093 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя (рілля) для ведення фермерського господарства, строком на 49 років.

На виконання зазначеного наказу між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_1 14.05.2015 укладено договір оренди змеленої ділянки строком на 49 років, який зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п.2 вищевказаного договору в оренду передається земельна ділянка із земель державної власності сільськогосподарського призначення, сільськогосподарські угіддя (рілля).

Земельна ділянка передається в оренду для ведення фермерського господарства (п.14 зазначених договорів).

Крім цього, 12.05.2016 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду про внесення змін до вищевказаного договору оренди землі, відповідно до якого визначено розмір орендної плати.

Разом із цим встановлено, що розпорядженням Золочівської райдержадміністрації від 03.07.1997 №372 ОСОБА_1 надавалася земельна ділянка площею 43,28 га на території Одноробівської сільської ради для розширення фермерського господарства, на підставі якого останній отримав державний акт на право постійного користування землею серія ХР-13-00-000890.

Крім цього, ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності серії ІІІ-ХР №085228 належить земельна ділянка площею 7,25 га, розташована на території Одноробівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та на підставі державного акту серії ЯГ №075495 від 10.04.2007 перебуває у власності земельна ділянка площею 5,1958 га, розташована на території Олександрівської сільської ради Золочівського району Харківської області для ведення фермерського господарства.

Разом із цим, відповідно до листа Слобожанського управління ГУ ДФС у Харківській області №25983/9/20-40-50-05-10 від 21.08.2019 та інформації, розміщеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/ua/orderdocument), встановлено, що ОСОБА_1 є засновником та керівником в наступних підприємствах ТОВ «Відродження-1881», Селянська Спілка Управління Фермерських Господарств та Фермерське господарство «Альфа», в якому є також й підписантом.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Фермерське господарство «Альфа» засноване та зареєстроване 04.08.1998.

Крім цього, відповідно до інформації ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області №7.0/9706 від 12.08.2019 згідно реєстру реєстрації техніки за ОСОБА_1 на праві власності сільськогосподарська техніка, самоходні машини та механізми не обліковуються.

Отже, звертаючись до ГУ Держземагенства у Харківській області із заявами про отримання земельних ділянок, ОСОБА_1 мав на меті не створити нове фермерське господарство, а розширити земельний банк вже існуючого фермерського господарства «Альфа» без проведення земельних торгів, як того вимагає Закон, оскільки ОСОБА_1 вже надавалися земельні ділянки для ведення і створення фермерського господарства, що підтверджується державними актами.

Розглядаючи заяви ОСОБА_1 про надання йому в оренду вищевказаної земельних ділянок, Головне управління Держземагенства у Харківській області не провело належну перевірку та не пересвідчилося в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду, виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельній ділянці.

Вказаний факт свідчить про формальний підхід органів державної влади, що й створило передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами у користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою, тобто без проведення земельних торгів.

Отже, вказані накази прийнято з порушенням вимог ст.ст.116, 118, 121, 123, 134 ЗК України, ст.ст.7, 12 Закону України «Про фермерське господарство».

За таких підстав, наказ Головного управління Держземагенства у Харківській області щодо передачі в оренду ОСОБА_1 1 земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства підлягає визнанню незаконним та скасуванню як такий, що виданий в порушенням ст.7 Закону України «Про фермерське господарство».

Враховуючи, що накази Головного управління Держземагенства визнаються незаконними, тому договір оренди землі, укладений на підставі наказу має бути визнаний недійсним, зі скасуванням його державної реєстрації.

Пред`являючи позов у вказаній справі, прокурор виходить саме з необхідності вирішення проблем суспільного значення, існування яких виправдовує застосування механізму повернення спірної землі із незаконного користування відповідачів.

В даному випадку, порушення інтересів держави полягає в недотриманні Головним управлінням Держземагенства у Харківській області вищевказаних вимог законодавства, що призвело до незаконної передачі у користування ОСОБА_1 земельної ділянки без проведення обов`язкових земельних торгів (аукціону), чим підривається авторитет держави в особі органів виконавчої влади, які уповноваженні на виконання функцій держави та реалізації державної політики на конкретній території.

Оспорюванні накази та підписаний договір оренди видані та укладені Головним управлінням Держземагенства у Харківській області.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 10.09.2014 №442 утворено Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, реорганізувавши Державне агентство земельних ресурсів України, шляхом перетворення.

Положення про Головне управління Держгеокадастру у Харківській області затверджене наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 №308.

Згідно п.п.13 п.4 Положення, вказане управління, відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, на території Харківської області.

Щодо представництва інтересів держави в особі Золочівської селищної ради зазначено, що відповідно до інформації, розміщеної на Інтернет-сайті Золочівської громади http://zolochivska.gromada.org.ua/news// встановлено, що рішенням Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області І сесії VIIІ скликання №19 від 28.11.2017 на виконання ст.ст.25, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» та ст.8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» розпочато процедуру реорганізації юридичних осіб Великорогозянської, Довжицької, Калиновецької, Лютівської, Малорогозянської, Одноробівської, Одноробівської Першої, Олександрівської, Писарівської, Світличенської, Удянської, Фесківської сільських рад Золочівського району, шляхом приєднання до Золочівської селищної ради.

Згідно з п.2 вищевказаного рішення Золочівська селищна рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків сільських рад Золочівського району, що об`єдналися з дня набуття повноважень Золочівською селищною радою об`єднаної територіальної громади.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Регламенту Золочівської селищної ради, затвердженого рішенням Золочівської селищної ради №25 від 08.12.2017, остання (далі рада) є виборним представницьким органом місцевого самоврядування, що складається з депутатів і відповідно до закону представляє Золочівську селищну об`єднану територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування.

Поряд з цим, не зважаючи на сплив тривалого часу з моменту надання в оренду земельної ділянки, Золочівською селищною радою (об`єднаною територіальною громадою), заходи, спрямовані на повернення зазначених земельних ділянок у власність громади, не вжито, що свідчить про її бездіяльність.

Враховуючи, що держава реалізує повноваження власника земельних ділянок саме через зазначений орган місцевого самоврядування, порушення у вказаній сфері і є порушенням інтересів держави.

Наведене є підставою для звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області.

З огляду на те, що прокурор звертається з позовною заявою в інтересах держави в особі Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області й про вказані правопорушення прокурору стало відомо 21.05.2018, тобто після надходження вищевказаного наказу та договору оренди до місцевої прокуратури, а повноваження щодо розпорядженнями земельними ділянками сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту перейшли до об`єднаних територіальних громад у 2018 році, то строки позовної давності пропущено з поважних причин.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 16 грудня 2021 року в задоволенні позову керівника Богодухівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування його реєстрації та повернення земельної ділянки у відання держави відмовлено у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Не погодившись з вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив заступника керівника Харківської обласної прокуратури посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що місцевий суд дійшов необґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності оскільки прокурору стало відомо про наявність правопорушень 21.05.2018 року після надходження до органів прокуратури відповідних наказів, договорів та документів щодо передачі у користування ОСОБА_1 земельних ділянок державної власності.

Також в порушення вимог ст. 89 ЦПК України місцевим судом не надано належної оцінки тій обставині, що накази ГУ Держгеокадастру у Харківській області про передачу землі в оренду в загальнодоступному доступі не перебувають та не розміщуються на офіційному сайті Головного управління, а тому прокурор не мав об`єктивної можливості довідатися про порушення вимог законодавства.

Необгрунтованого висновку місцевий суд дійшов про те, що перебіг позовної давності розпочався з моменту прийняття оскаржуваних наказів, оскільки про вказані накази було відомо державі в особі ГУ Дерземагенства у Харківській області.

Учасники судового процесу були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи шляхом надсилання судових повісток на їх електронні адреси.

Вказане узгоджується з правовою позицією від 13 липня 2022 року справі № 761/14537/15-ц.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Біловус Р.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Від представника відповідача Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надійшло клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану.

Апеляційний суд приходить до висновку, шо підстави заявлені в клопотанні є неповажними.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Вказаного висновку дійшов і Верховний суд у справі №361/8331/18 в постанові від 01 жовтня 2020 року.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про розгляд апеляційної скарги без участі представника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, оскільки за правилами статті 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя в умовах воєнного стану не припиняється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що наказом Головного Управління Держземагенства у Харківській області №2855-СГ від 27.10.2014 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» гр. ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів на території Золочівського району Харківської області. Орієнтовний розмір земельної ділянки зокрема 12,9093 га за рахунок земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь (рілля) для ведення фермерського господарства (код згідно КВЦПЗ 01.02). Гр. ОСОБА_1 приписано замовити розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок з урахуванням вимог статті 26 Закону України «Про землеустрій». Розроблені та погоджені відповідно до ст. 186-1 Земельного кодексу України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, після отримання позитивного висновку обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації подати на затвердження в порядку, встановленому ст.ст.186, 186-1 зазначеного Кодексу (том 1 а.с.12).

28.01.2015 ОСОБА_1 Головному управлінню Держземагенства у Харківській області та Головному управлінню Держгеокадастру у Харківській області спрямовано заяву з проханням затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства загальною площею 12,9093 га із земель запасу сільськогосподарського призначення, розташованих за межами населених пунктів на території Золочівського району Харківської області строком на 49 років. До заяв додано такі документи: погоджений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки; підписаний орендарем проект договору оренди земельної ділянки (том 1 а.с.14,18-19,20-22,23).

Згідно наказу Головного Управління Держземагенства у Харківській області №225-СГ від 05.02.2015 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду» затверджено розроблений ФОП ОСОБА_2 «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди гр. ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства, розташованої за межами населених пунктів Золочівської селищної ради на території Золочівського району Харківської області». Надано ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку, розташовану за межами населених пунктів Золочівської селищної ради на території Золочівського району Харківської області з кадастровим номером :05:002:0913 площею 12,9093 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя (рілля) для ведення фермерського господарства (код згідно КВЦПЗ-01.02), строком на 49 років. Наказано укласти договір оренди землі з Головним управлінням Держземагенства у Харківській області (том 1 а.с.13).

14.05.2015 між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області і ОСОБА_1 укладено договір оренди спірної земельної ділянки із земель державної власності сільськогосподарського призначення, сільськогосподарські угіддя (рілля) строком на 49 років (том 1 а.с.20-22).

12.05.2016 укладено додаткову угоду про внесення змін до договору оренди земель від 14.05.2015 щодо розміру орендної плати (том 1 а.с.23).

Вищезазначений договір оренди земельної ділянки та додаткову угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно в розділі про державну реєстрацію іншого речового права. Форма власності земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0913 площею 12,9093 га державна, власник Держава в особі Головного управління Держземагенства у Харківській області. Інформаційну довідку сформовано станом на 25.04.2018 (том 1 а.с.31-33).

Згідно інформації Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №340/112-18 від 07.05.2018, наданої на запит заступника керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області, відповідно до Книг реєстрації державних актів на право власності на землю, державних актів на право постійного користування землею та договорів оренди ОСОБА_1 було видано державний акт на право постійного користування землею серія ХР-13-00-000890 та Державні акти на право приватної власності на землю серія ЯГ №075495, серія ІІІ-ХР №085228, серія ХР-13-00-076971 станом на 01.01.2013, додано копії відповідних державних актів (том 1 а.с.24).

Відповідно до інформації Слобожанського управління Головного управління ДФС у Харківській області №25983/9/20-40-50-05-10 від 21.08.2019 за наявною в базах даних ДФС України ОСОБА_1 значиться керівником або засновником в наступних підприємствах - ТОВ «Відродження-1881» п.н.39680976, Селянська Спілка Управління Фермерських Господарств п.н. 23327175, ГО Сільгосптоваровиробників, п.н.41343219, ФГ «Альфа», п.н.21235629 (том 1 а.с.25).

Згідно інформації, розміщеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є засновником, керівником та підписантом ФГ «Альфа», яке засновано та зареєстровано 04.08.1998 (том 1 а.с.33-35).

Згідно реєстру реєстрації техніки, станом на 12.08.2019 за ОСОБА_1 на праві власності сільськогосподарська техніка, самохідні машини та механізми в Головному управлінні Держпродспоживслужби в Харківській області не обліковуються, що вбачається із відповіді на запит Дергачівської місцевої прокуратури №7.0/9706 від 12.08.2019 (том 1 а.с.26).

Керівником Дергачівської місцевої прокуратури Кравченко А. 09.10.2019 за №40-989 вих.19 голові Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області Канівцю Л.В. надіслано повідомлення в порядку ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» про прийняття прокуратурою рішення щодо представництва в суді інтересів держави та щодо звернення до суду з вищезазначеними позовами (том 1 а.с.37-38).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №7018-СГ від 27.09.2018 Золочівській селищній об`єднаній територіальній громаді в особі Золочівської селищної ради у комунальну власність передано 687 земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 8167,6480 га, які розташовані за межами населених пунктів Золочівської селищної об`єднаної територіальної громади на території Золочівського району Харківської області згідно з додатком до цього наказу за актом приймання-передачі земельних ділянок. На використання земельних ділянок площею 195,8416 га встановлені обмеження. На земельних ділянках загальною площею 3002,2536 га наявні обтяження речових прав третіх осіб. Вказано, що право власності на земельні ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (том 1 а.с.114).

Рішенням ХІІ сесії VІІІ скликання Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області №1941 від 30.10.2018 вирішено прийняти 687 земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність Золочівської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Золочівської селищної ради, які згідно даних Державного земельного кадастру розташовані за межами населених пунктів на території Золочівської селищної об`єднаної територіальної громади, загальною площею 8167,6480 га. Відділу земельних ресурсів Золочівської селищної ради приписано провести роботу щодо оформлення права комунальної власності відповідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на земельні ділянки, вказані в пункті 1 даного рішення (том 1 а.с.115).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №238149505, сформованої станом на 22.12.2020, форма власності земельної ділянки кадастровий номер :05:002:0913 державна, власник Держава в особі Головного управління Держземагенства у Харківській області (том 1 а.с.151-152).

Відмовляючи в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності місцевий суд виходвив з того, що позов прокуратурою подан майже чере п`ять років після видачі спірних наказів. Будь яких доказів про те, що прокурор був позбавлений можливості своєчасно отримати інформацію щодо спірних наказів суду не надано.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону, які повинні відповідати спеціальним вимогам до засновника фермерського господарства. Так, згідно зі ст. 5 Закону України «Про фермерське господарство» право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство.

Відповідно до ст.7 вказаного Закону для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації.

Крім цього, особа, яка виявила бажання створити фермерське господарство на землях, отриманих у власність чи користування зі складу земель державної чи комунальної власності, повинна мати досвід роботи у сільському господарстві або освіту, здобуту в аграрному навчальному закладі. Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, має бути затверджений Кабінетом Міністрів України.

При створенні фермерського господарства зазначені вище вимоги висуваються лише до особи, яка виступає засновником фермерського господарства та яка буде набувати права на земельну ділянку для ведення фермерського господарства. Засновник фермерського господарства, після його реєстрації, набуває статусу голови фермерського господарства, а інші члени сім`ї, за умови їх згоди, стають членами цього господарства.

Заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна чи міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки.

Як передбачено ст.8 Закону України «Про фермерське господарство» після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації, фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Разом з тим, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (ст. 8 Закону України «Про фермерське господарство»).

Залучення третіх осіб до обробітку землі та сплати орендної плати орендодавцю з нездійсненням орендарем господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки виходить за межі діяльності, яку може здійснювати орендар.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» та ст. ст. 124, 134 Земельного кодексу України без конкурентних засад земельні ділянки можуть передаватися в оренду для ведення фермерського господарства лише громадянам (в чинній на той час редакції), а тому передача земельних ділянок юридичній особі фермерському господарству в оренду без проведення земельних торгів є незаконними.

Згідно наказів Головного управління Держземагенства у Харківській області № 2855-СГ від 27.10.2014 та №225-СГ від 05.02.2015 було виділено та передано в оренду на 49 років спірну земельну ділянку ОСОБА_1 , який одночасно вже був засновником і керівником підприємств, зокрема, ТОВ «Відродження-1881» та ФГ «Альфа».

Окрім того, ОСОБА_1 вже надавалися та наразі перебувають в оренді земельні ділянки для ведення фермерського господарства та створення нового.

При цьому, отримавши спірну земельну ділянку в оренду в 2015 році, без проведення земельних торгів, він не створив нове фермерське господарство.

Частиною другоюстатті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167,170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

За частиною другою статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення прокурора до суду з позовом) у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Одним з таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 статті 121Конституції Українипокладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Аналізуючи відповідність обставин справи та дій державних органів відповідно до Конвенції, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04) підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Прорахунки або помилки державних органів повинні слугувати на користь потерпілих, насамперед у разі, якщо це не впливає на інші приватні інтереси. Іншими словами, тягар ризику будь-якої помилки, зробленої державною владою, має нести держава, і помилки не повинні виправлятися за рахунок відповідної особи.

Також Європейський суд з прав людини зазначив, що повноваження державних органів з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, які не обмежено жодними часовими рамками, мають суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу "належного урядування" та вимозі "законності", закріпленим у статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Європейський суд з прав людини у справі "Dacia S.R.L." проти Молдови" від 18 березня 2008 року (Dacia S.R.L. v. Moldova,заява N 3052/04) встановив, що припис Цивільного кодексу Молдови, згідно з яким позовна давність не поширювалася на позови державних організацій про повернення державного майна з незаконного володіння інших організацій чи громадян сам по собі суперечитьстатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки у справі не було надано жодних аргументів на обґрунтування, чому державні організації у цих випадках мають бути звільнені від обов`язку додержуватися установлених строків давності, котрі б в аналогічних ситуаціях перешкодили розгляду позовів, поданих приватними особами чи компаніями. Це, на думку Європейського суду з прав людини, потенційно може призводити до руйнування багатьох усталених правовідносин і надає дискримінаційну перевагу державі без будь-якої переконливої підстави (§ 76). Європейський суд з прав людини констатував, що зміна правовідносин, які стали остаточними внаслідок спливу позовної давності або повинні були б стати остаточними, якби строк позовної давності було застосовано без дискримінації на користь держави, є несумісним із принципом правової визначеності (§ 77).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК Українисплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, та про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень ст. 12, 81 ЦПК України. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Аналіз ст. 256, 261 ЦК України дає підстави для висновку, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому, як у випадку пред`явлення позов у самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

У спірних правовідносинах суб`єктом прав є саме держава, а не її конкретний орган, тому зміна уповноваженого органу щодо розпорядження спірною земельною ділянкою і здійснення контролю за нею внаслідок внесення змін до чинного законодавства України не змінює порядку перебігу позовної давності.

Таким чином, визначаючи початок перебігу позовної давності у цьому спорі, слід враховувати, коли про порушене право довідалася або могла довідатися саме держава в особі уповноваженого органу.

Згідно з абз. 2 ч. 5 ст. 56 ЦПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Отже, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Оскільки держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, яку покликані підтримувати норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Так, спірні накази прийнято у 2014,2015 роках році та у 2015 році прийнято рішення про державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_1 .

Прокурор звернувся з даним позовом до суду у листопаді 2019 року, як убачається з першого аркуша позовної заяви, тобто майже через 5 років з моменту прийняття спірних наказів та рішення про державну реєстрацію права власності.

Із матеріалів спраи вбачається, що відповідач просив застосувати строки позовної давності та залишити позовну заяву без задоволення.

Прокурор стверджує, що прокуратура про порушення прав держави шляхом прийняття спірних наказів та рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку довідалась 21.05.2018 року після надходження до органів прокуратури відповідних наказів, договорів та документів щодо передачі у користування ОСОБА_1 земельних ділянок державної власності, отже строк перебігу позовної давності не пропущено.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Таким чином, прокуратура не позбавлена права звернення до органів державної влади задля отримання інформації та копій необхідних документів у разі не здійснення органом державної влади своїх повноважень щодо захисту законних інтересів держави.

Крім того, посилання прокурора на те, що інформація щодо незаконної приватизації стала відома лише у 2018 році не підтверджена належними та допустимими доказами, зокрема, не доведено, що прокурором вчинялись заходи задля отримання інформації (надсилались відповідні запити, призначались перевірки тощо) але ці заходи не дали результатів з незалежних від прокурора причин.

Тобто, прокурор не був позбавлений можливості своєчасно отримати від відповідного суб`єкта владних повноважень, у даному випадку Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, необхідну для подання позову інформацію.

Будь-яких доказів ухилення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від надання такої інформації прокурору матеріали справи не містять.

За таких обставин прокурор мав об`єктивну та законодавчо визначену можливість довідатися про існування спірних наказів та про наявність рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, з моменту видачі таких наказів та проведення державної реєстрації, тобто в 2014, 2015 роках.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності.

При цьому, саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин. Прокурор не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропущення позовної давності, а тому відсутні підстави для визнання поважними причини пропуску строку позовної давності, отже, прокурор пред`явив позов в інтересах держави у листопаді 2019 року з пропуском строку позовної давності.

Про правильність застосування даних норм права свідчить постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, провадження № 12-97гс19.

Таким чином, враховуючи, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові, місцевий суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v.Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 16 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л.М. Хіль

Судді С.А. Гальонкін

Г.Л. Карпушин

Повний текст постанови складено 24.10.2022 року