Справа № 445/1918/21 Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/811/1959/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М. Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 06 липня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

в вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 28 серпня 2020 року зареєструвала з ОСОБА_1 шлюб, за час перебування у шлюбі у них народилася дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, внаслідок чого сторони проживають окремо. Їх спільна дочка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Зазначає, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини та на її утримання добровільно не надає. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку та отримує лише соціальну допомогу у зв`язку з народженням дитини в розмірі 860,00 грн. щомісячно, інших доходів у неї немає. Вказує, що сімейним законодавством передбачено право дружини матері на утримання чоловіком батьком до досягнення дитиною трьох років незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Стверджує, що стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому надавати кошти на її утримання до досягнення донькою трьох років.

З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення донькою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 06 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 06.09.2021 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судовий збір в розмірі 908,00 грн в дохід держави.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт вказує, що необхідною умовою стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу, однак позивачем, всупереч ч. 4 ст. 84 СК України, не доведено жодної обставини, що саме у відповідача є можливість надавати матеріальну допомогу. Стверджує, що на його утриманні перебуває матір ОСОБА_4 , яка є інвалідом третьої групи, а також він матеріально допомагає рідній сестрі, ОСОБА_5 , яка теж є інвалідом третьої групи та її малолітній доньці ОСОБА_6 . Крім того, на підставі судового наказу Золочівського районного суду Львівської області від 27 вересня 2021 року з нього стягуються аліменти на утримання спільної з позивачкою доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі однієї четвертої з усіх видів заробітку (доходу) , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 вересня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Зазначає, що фінансової можливості утримувати дружину у нього немає через скрутне матеріальне становище, протилежного позивачем не доведено, тому суд, з врахуванням принципу справедливості та розумності, а також з врахуванням можливостей відповідача надавати матеріальну допомогу, повинен був відмовити у задоволенні позову. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 06 липня 2022 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 06 липня 2022 року призначено на 16 год. 30 хв. 17 жовтня 2022 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 18 жовтня 2022 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 17 жовтня 2022 року, датою ухвалення постанови є саме 18 жовтня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що розмір аліментів, який просить стягнути позивач з відповідача на своє утримання в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу), є завищеним, оскільки може призвести до погіршення матеріального становища відповідача, так як з нього стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 з усіх видів його заробітку (доходу), а тому вважав достатнім стягнення з відповідача на користь позивача 1/6 від усіх його заробітку (доходу), щомісячно, на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, оскільки надані відповідачем докази не є беззаперечним підтвердженням його незадовільного матеріального становища та неможливості надавати кошти на утримання дружини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За змістом ч.ч. 1, 2, 4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Відповідно до статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини можливості чоловіка надавати таку допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Спірні відносини виникли через те, що сторони спільно не проживають, з огляду на що відповідач припинив дбати про матеріальне забезпечення сім`ї, малолітньої дитини та дружини, яка має право на утримання відповідачем до досягнення дитиною трирічного віку.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Довідкою про склад сім`ї №342 від 02.09.2021 року підтверджується, що неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає разом із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно судового наказу у справі №445/1917/21 від 27.09.2021 року, виданого Золоівським районним судом Львівської області, з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 з усіх видів його доходу, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідки №848 від 02.09.2021 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в Золочівському УСЗН і отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860,00 грн.

Матеріалами справи також встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за однією адресою з матір`ю - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є особами з інвалідністю третьої групи.

Посилання в апеляційній скарзі на ті обставини, що на утриманні відповідача перебуває його матір ОСОБА_4 , яка є інвалідом третьої групи, а також те, що він матеріально допомагає рідній сестрі та її малолітній доньці, а також сплачує аліменти на утримання рідної доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим перебуває у скрутному матеріальному становищі, не може бути підставою для відмови у стягненні коштів на утримання дружини, адже вона на даний час не працює, здійснює догляд за дитиною, яка не досягла трирічного віку, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Враховуючи положення статті 84 СК України, право дружини на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років, та зважаючи на те, що позивачка отримує від держави лише соціальну допомогу в розмірі 860,00 грн., яка, як на її утримання, так і на утримання дитини є недостатньою, в той час, як відповідач є працездатною особою, належними та допустимим доказами не довів, що за станом здоров`я він позбавлений можливості працювати та надавати допомогу на її утримання, не довів наявність інших істотних обставин, які могли б впливати на неможливість сплачувати аліменти на дружину, колегія суддів вважає, що з урахуванням інтересів та потреб матері, з якою проживає дитина, передбаченого законодавством права дружини на її утримання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.

Заперечуючи щодо стягнення коштів на утримання дружини, відповідач покликався на те, що матеріально допомагає матері та рідній сестрі, які є яка є інвалідами третьої групи, та малолітній доньці рідної сестри.

Колегія суддів вважає такі доводи апелянта безпідставними, такі не можуть братися до уваги при вирішенні даного спору, оскільки і матір відповідача, і його рідна сестра, будучи інвалідами третьої групи отримують пенсію, а про матеріальне забезпечення племінниці мають дбати її батьки.

Крім цього, заперечуючи щодо стягнення коштів на утримання дружини та мотивуючи це тим, що не має матеріальної можливості надавати такі кошти, апелянт не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження його матеріального становища, про отримані ним доходи чи про їх відсутність, що є інвалідом, у зв`язку з чим не може працювати, або що перебуває на обліку, як особа, як безробітний.

Визначений розмір аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку відповідає обставинам справи та матеріальному становищу відповідача. Цей розмір є справедливим, виваженим і розумним та відповідає інтересам та потребам матері.

На переконання колегії суддів, за виниклих спірних правовідносин підлягають першочерговому забезпеченню потреби та інтереси саме дитини та її матері, а будь-які інші інтереси відповідача не повинні переважати над цим обов`язком.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 06 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 18 жовтня 2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк