П О С Т А Н О В А

іменем України

10 серпня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Кондора Р. Ю., Кожух О. А.,

за участю секретарки судового засідання Бочко Л. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДЕКС», в інтересах якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція по управлінню заборгованістю», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 листопада 2012 року, ухвалене суддею Микуляком П. П.,

у с т а н о в и в:

У липні 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АУЗ Факторинг» (далі - ТОВ «АУЗ Факторинг»), в інтересах якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція по управлінню заборгованістю», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтований тим, що 21.06.2007 між АТ «Індустріально-Експортний банк» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття карткового рахунку, видачу платіжної картки та їх обслуговування, з установленою відновлювальною кредитною лінією за № 29067, за умовами якого відповідачу було відкрито картковий рахунок, із установленим відновлювальним кредитом у розмірі 6 000 грн та зі сплатою процентів за користування ним, відповідно до діючих тарифів банку і комісії за обслуговування картки, на строк дії картки до 25.05.2009.

13 березня 2010 року між ПАТ «Індустріально-Експортний банк» та ТОВ «АУЗ Факторинг» було укладено договір факторингу за № 03/10, згідно з умовами якого останнє набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 .

Узяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту в розмірі 6 000 грн, відсотків за його користування та комісії за обслуговування картки відповідач належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 13.03.2012 його заборгованість по кредиту складає 33 184,39 гривень, із яких: 28 656,65 грн - за тілом кредиту; 917,01 грн - за відсотками; 3 610,73 грн - за простроченими відсотками.

Зазначало і те, що оскільки ОСОБА_1 порушено свої зобов`язання, а відтак він повинен сплати на користь ТОВ «АУЗ Факторинг», відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, також суму боргу з урахуванням індексу інфляції, що становить 3 351,62 грн, та три проценти річних - 2 337,45 гривень.

Посилаючись на наведені вище обставини просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про відкриття карткового рахунку, видачу платіжної картки та їх обслуговування, з установленою відновлювальною кредитною лінією за № 29067 від 21.06.2007 у розмірі 38 873,46 грн, з яких: 28 656,65 грн - за тілом кредиту; 917,01 грн - за відсотками; 3 610,73 грн - за простроченими відсотками; штрафні санкції у вигляді 3% річних (ст. 625 ЦК України) - 2 337,45 грн; інфляційне збільшення боргу - 3 351,62 грн, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.11.2012 цей позов ТОВ «АУЗ Факторинг» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АУЗ Факторинг» заборгованість за договором про відкриття карткового рахунку, видачу платіжної картки та їх обслуговування, з установленою відновлювальною кредитною лінією за № 29067 від 21.06.2007 у розмірі 38 873,46 грн, а також 388,73 грн сплаченого судового збору.

У грудні 2021 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд указаного заочного рішення від 06.11.2012 й, як наслідок за результатами її розгляду, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.12.2021 дану заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись із цим заочним рішенням суду ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості через недотримання судом норм матеріального і процесуального права.

Скарга мотивована тим, що місцевим судом залишено поза увагою недоведеність вимоги позивача щодо наявності в ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 28 656,65 грн, оскільки відповідно до умов договору кредитний ліміт становив лише 6 000 грн і не збільшувався, а відтак не є обґрунтованими вимоги позивача з приводу розрахунків інфляційних утрат та трьох відсотків річних від цієї надуманої суми боргу в 28 656,65 гривень.

Наголошував і на недотримання позивачем обов`язкового досудового порядку врегулювання спору, як того вимагала ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції чинній до 10.06.2017).

Зауважував і те, що позивачем пропущено строки позовної давності, оскільки кінцевою датою повернення кредиту було 25.05.2009 (помилково апелянт указав 2019 рік), а з позовом до суду ТОВ «АУЗ Факторинг» звернулося лише 20.07.2012, тобто поза межами трирічного строку, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Водночас зазначив, що оскільки про дату, час і місце розгляду справи судом першої інстанції він не повідомлявся, а тому це призвело до позбавлення його можливості подати місцевому суду клопотання щодо застосування строків позовної давності.

З огляду на зазначені вище обставини просив оскаржене заочне рішення суду скасувати та у задоволенні позовних вимог ТОВ «АУЗ Факторинг» (після зміни найменування - ТОВ «КРЕДЕКС») відмовити. Застосувати у цій справі строки позовної давності.

Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 позивач ТОВ «КРЕДЕКС» не скористалося.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Шпуганич В.П. апеляційну скаргу підтримав із підстав наведених у ній, просив таку задовольнити, оскаржене заочне рішення суду скасувати та у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача ТОВ «КРЕДЕК» у судове засідання не з`явився повторно, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому його неявка, на переконання колегії суддів і відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Шпуганича В.П., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з пунктом 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною третьою ст. 3 ЦПК України регламентовано, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час учинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «АУЗ Факторинг» місцевий суд виходив із їх доведеності та обґрунтованості, проте колегія суддів із такими висновками суду першої інстанції погодитися не може з огляду на таке.

Судом установлено, що відповідно до заявки на відкриття карткового рахунку зі встановленою відновлюваною кредитною лінією та видачу платіжної картки від 21.06.2007, ОСОБА_1 просив АТ «Індустріально-Експортний банк» надати йому строком на 24 місяці кредит на споживчі цілі у розмірі 6 000 грн, під умовою погашення щомісячно 10% від суми заборгованості, з відсотковою ставкою 36% річних та з комісійною винагородою банку в 100 гривень (а.с.9,10).

Цього ж дня, тобто 21.06.2007, між АТ «Індустріально-Експортний банк» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття карткового рахунку, видачу платіжної картки та їх обслуговування, з установленою відновлювальною кредитною лінією за № 29067, за умовами якого відповідачу було відкрито картковий рахунок, із установленим відновлювальним кредитом у розмірі 6 000 грн та зі сплатою процентів за користування ним, відповідно до діючих тарифів банку і комісії за обслуговування картки, на строк дії відновлюваної кредитної лінії, що дорівнює строку дії картки і закінчується 25.05.2009, та цей договір діє протягом терміну дії картки, збільшеного на 40 календарних днів /пункти 1.1, 1.2, 1.3, 7.1 договору/. Водночас пунктом 7.2. зазначеного договору передбачалося, що у випадку перевипуску картки після закінчення строку її дії, цей договір уважається безумовно продовженим на термін дії нових карток, збільшений на 40 календарних днів, а у разі зміни розміру кредитної лінії, нові умови, що регулюють відносини сторін, пов`язані з цією кредитною лінією, обумовлюються в договорі про внесення змін та доповнень до цього договору (а.с.11-13).

Із розписки ОСОБА_1 від 21.06.2007 видно, що ним було отримано в АТ «Індустріально-Експортний банк» платіжну картку з терміном її дії до липня 2009 року (а.с.14).

Як убачається з виписок по рахунку ОСОБА_1 за період із 15.06.2007 по 22.05.2009 та з 25.05.2009 по 25.12.2009, відповідно, у нього наявна заборгованість у розмірі 18 225,61 грн (а.с.17-21) та 17 929,61 грн (а.с.22, 23).

Заразом із цих виписок слідує, що відповідач, знявши з карткового рахунку всі наданні йому кредитні кошти, востаннє 03.07.2007 у розмірі 750 грн, жодних платежів на погашення кредиту з часу укладення даного договору не здійснював.

13 березня 2010 року між ПАТ «Індустріально-Експортний банк» та ТОВ «АУЗ Факторинг» (змінено згодом найменування на ТОВ «КРЕДЕКС») було укладено договір факторингу за № 03/10, згідно з умовами якого останнє набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 , що також підтверджується додатком № 1 до цього договору, де прострочене тіло кредиту становить 28 656,65 грн, відсотки 917,01 грн та прострочені відсотки 3 610,73 гривень (а.с.24-30).

Із матеріалів справи вбачається, що після закінчення строку дії вказаного договору і терміну дії картки в 2009 році, такий договір на новий термін не продовжувався, нова картка не перевипускалася, кредитний ліміт із 6 000 грн не збільшувався.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, не є доведеною вимога позивача про наявність у ОСОБА_1 заборгованості по тілу кредиту в розмірі 28 656,65 грн, оскільки кредитний ліміт був установлений у розмірі 6 000 грн, а відтак вимога з цієї суми у 22 656,65 грн (28 656,65 грн - 6 000 грн) є безпідставною і в ній слід відмовити через не порушення прав позивача.

Також колегія суддів не бере до уваги наданий позивачем розрахунок інфляційних утрат і 3% річних, оскільки він розрахований, зокрема із недоведеної суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 28 656,65 гривень.

Факт укладення цього кредитного договору та отримання кредитних коштів у розмірі 6 000 грн, відповідачем ОСОБА_1 не заперечується.

Отож, позов ТОВ «КРЕДЕКС» не є повністю безпідставним, оскільки фактично отримані і використані позичальником ОСОБА_1 кредитні кошти, відсотки за їх користування у межах відповідного строку дії договору в добровільному порядку кредитору (попередньому кредитору) не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, а тому позивач управі вимагати захисту своїх прав через суд.

Однак, на переконання колегії суддів, вимоги ТОВ «КРЕДЕКС» в частині стягнення 6 000 грн основного боргу, відсотків за їх користування, інфляційних утрат і 3% річних не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском ТОВ «АУЗ Факторинг» позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем ОСОБА_1 у його апеляційній скарзі, оскільки заявити це в суді першої інстанції він не мав можливості через розгляд справи за його відсутності, не повідомленого належним чином про дату, час і місце розгляду справи і, як наслідок, місцевим судом було ухвалено заочне рішення.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як убачається із заявки на відкриття карткового рахунку зі встановленою відновлюваною кредитною лінією та видачу платіжної картки від 21.06.2007, ОСОБА_1 повинен був щомісячно сплачувати обов`язкові платежі за кредитним договором у розмірі не менше 10% від суми заборгованості (а.с.9). Пунктом 1.3 зазначеного вище договору передбачалося, що за користування кредитною лінією банк щомісячно у розрахунковий день нараховує, а ОСОБА_1 сплачує проценти за користування кредитною лінією згідно з діючими тарифами банку (а.с.11).

Оскільки ОСОБА_1 взагалі не здійснював жодних щомісячних платежів із часу укладення договору 21.06.2007, а кінцевий термін погашення заборгованості за даним договором відповідає строку дії картки до 25.05.2009, збільшеної на 40 календарних днів, тобто до 05.07.2009, із позовом до суду позивач звернувся лише 30.07.2012, а відтак із пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

Зважаючи на це, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України регламентовано, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, а також Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 662/1375/18 зроблено висновок про те, що за кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

На переконання апеляційного суду, перебіг позовної давності в цій справі почався при не виконанні відповідачем обов`язку щомісячно здійснювати платежі або принаймні з 05.07.2009, тобто з моменту закінчення строку дії договору 25.05.2009, з урахуванням продовженого терміну дії картки ще на 40 календарних днів до 05.07.2009, де первісний кредитор АТ «Індустріально-Експортний банк» з позовом до ОСОБА_1 не звертався, а натомість відступив своє право вимоги 10.03.2010 ТОВ «АУЗ Факторинг».

При цьому колегія суддів зауважує, що позов до ОСОБА_1 у межах трирічного строку позовної давності, починаючи принаймні з 05.07.2009 по 05.07.2012, поданий не був, на поважність причин пропуску зі зверненням до суду з цим позовом ТОВ «АУЗ Факторинг» не вказало.

Положеннями ст. 262 ЦК України регламентовано, що заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу строку позовної давності.

Апеляційний суд уважає, що при зверненні до суду з позовом про стягнення інфляційних утрат, трьох відсотків річних від суми заборгованості (ст. 625 ЦК України) слід розмежовувати випадки: 1) коли є судове рішення про стягнення з боржника основної заборгованості або 2) судове рішення про відмову у стягненні основної заборгованості у зв`язку з пропуском позовної давності чи відсутність такого рішення за фактичного пропуску позовної давності. У першому випадку право кредитора нараховувати інфляційні втрати кожні три роки, в порядку ст. 625 ЦК України, до моменту фактичного виконання зобов`язання підлягає захисту, а другому випадку ні.

Відповідно до вимог ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги.

Як звернуто увагу в пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю.

У постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 2 вересня 2020 року у справі № 569/12918/16-ц (провадження № 61-22534св18) зроблено такі висновки. Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що: 1) натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном; 2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних утрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; 3) кредитор у натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Аналогічний висновок викладений, зокрема і в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 березня 2019 року в справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18).

Отож, на переконання апеляційного суду, в цій справі інфляційні втрати і 3% річних від суми заборгованості позивача нараховані до вимоги в натуральному зобов`язанні, де в задоволенні основних вимог (6 000 грн - тіла кредиту /кредитний ліміт/, 917,01 грн - за відсотками; 3 610,73 грн - за простроченими відсотками) слід відмовити внаслідок пропуску строку позовної давності.

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що позивач не довів належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами своїх вимог, які загалом і поза розумним сумнівом не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає слушними, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а відтак апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин заочне рішення місцевого суду не може вважатись законним та обґрунтованим, а тому, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає скасування з одночасним ухваленням нового судового рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «АУЗ Факторинг» (після зміни назви ТОВ «КРЕДЕКС») до ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі ст. 141 ЦПК України з позивача ТОВ «КРЕДЕКС» слід стягнути понесені у розмірі 583,10 грн (а.с.69) відповідачем-апелянтом ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 листопада 2012 року скасувати.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДЕКС», в інтересах якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція по управлінню заборгованістю», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДЕКС» на користь ОСОБА_1 583,10 грн сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 серпня 2022 року.

Суддя-доповідачка

Судді: