КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/824/1625/2022 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою прокурора Київської області на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 листопада 2019 року у справі за позовом першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство» (далі - позивачі) до Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі - відповідачі) в якому просив визнати поважними причини пропуску прокурором строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом та поновити його; визнати незаконним та скасувати рішення Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 09 сесії 06 скликання № 17 від 16 вересня 2011 року, на підставі якого, ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності серія ЯМ № 322543 на земельну ділянку з цільовим призначенням для розміщення торгівельного комплексу, загальною площею 0,1837 га. з кадастровим номером :01:008:0220, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина; витребувати на користь держави в особі Державного підприємства «Київське лісове господарство» з чужого незаконного володіння - ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :01:008:0220, загальною площею 0,1837 га., яка розташована в адміністративних межах Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі рішення Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 16 вересня 2011 року ОСОБА_1 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для розміщення торгівельного комплексу, загальною площею 0,1837 га. по АДРЕСА_1 . У подальшому, вказану земельну ділянку ОСОБА_1 , на підставі договору дарування від 12 травня 2014 року відчужила на користь ОСОБА_2 , який на даний час є власником даної земельної ділянки.

Прокурор зазначає, що рішення сільської ради прийнято з порушенням вимог земельного та лісового законодавства. Вказана земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення і після її надання у власність ОСОБА_1 не змінила своє цільове призначення.

Спірна земельна ділянка частково відноситься до 1 кварталу Васильківського лісництва Державного підприємства «Київське лісове господарство».

Відповідно до листа Державного підприємства «Київське лісове господарство» від 18 вересня 2017 року, зазначена земельна ділянка накладається на земельну ділянку Державного підприємства «Київське лісове господарство» (квартал 1, виділ 9 Васильківського лісництва Державного підприємства «Київське лісове господарство»), яка перебуває у постійному користуванні вказаного підприємства на підставі планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а саме: планом лісонасаджень, картою-схемою розподілу території лісгоспу.

Погодження для вилучення земельної ділянки з постійного користування Державного підприємства «Київське лісове господарство» не надавалося. При прийнятті рішення, Крюківщинська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області діяла з перевищенням повноважень. Крім того, всупереч вимогам ст. ст.6, 14, 19 Конституції України, ч. 4 ст. 20 Земельного кодексу України спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення відведено у приватну власність з порушенням порядку зміни цільового призначення, за відсутності погодження зміни цільового призначення органом виконавчої влади з питань лісового господарства. Прокурор зазначає, що про необхідність захисту прав та інтересів держави в судовому порядку йому стало відомо лише у 2017 році за результатами системного аналізу інформацій різних органів державної влади, установ та організацій. Наведені у позовній заяві факти, на думку позивача, свідчать, про об`єктивні обставини, пов`язані зі складнощами своєчасного виявлення порушень земельного законодавства та захисту інтересів держави.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні позову першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство».

Не погоджуючись з рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 листопада 2019 року, прокурор Київської області оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити у справі нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, Києво-Святошинський районний суд Київської області не виклав жодних висновків щодо наявності чи відсутності порушення прав позивачів, заподіяних вибуттям спірної земельної ділянки з державної у приватну власність за рахунок земель лісового фонду, а лише застосував наслідки спливу строку позовної давності. Позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права.

В апеляційній скарзі звернув увагу на те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення ст.ст. 19, 55, 92 ЗК України, ст. 4, 5, 7, 7, 8, 45, 47, 48, 54 ЛК України, п. 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, матеріали справи містять докази формування спірної земельної ділянки за рахунок земель 1 кварталу Васильківського лісництва Державного підприємства «Київське лісове господарство», посилається на ст. 56, 57, 58 ЗК України, ст. 17 ЛК України та зазначає, що ніхто без дозволу, виданого компетентними органами, не має права володіти національною державною власністю і використовувати її поза межами, встановленими для загального права користування нею. Суд безпідставно не врахував, що незаконне набуття спірної земельної ділянки лісового фонду у приватну власність на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування, що діяв не у спосіб, встановлений законом, не може свідчити про наявність волі дійсного власника землі та достатньої правової підстави у розумінні ст. 388 ЦК України на розпорядження спірним майном.

Прокурор також посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року (справа № 487/10128/14), від 28 листопада 2018 року (справа № 504/2864/13-ц), від 04 липня 2018 року (справа № 653/1096/16-ц).

Віднесення спірної земельної ділянки до категорії лісогосподарського призначення вказує на неможливість виникнення приватного власника, а, отже, нового володільця, крім випадків, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 56 ЗК України, а тому спірна земельна ділянка має бути повернута у власність держави.

Суд невірно встановив момент, з якого Київське обласне та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства та Держане підприємство «Київське лісове господарство» дізналися про порушення своїх прав. Особи, в інтересах яких пред`явлено позов, не були учасниками спірних правовідносин щодо передачі у приватну власність земель лісогосподарського призначення. До їх функцій не віднесено здійснення контролю за видачею державних актів, в яких безпосередньо вказується підстава видачі правовстановлюючого документу - рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування. На момент виникнення спірних правовідносин до функцій позивачів також не відносилися повноваження щодо перевірки рішень органів місцевого самоврядування, прийнятих у сфері земельних відносин. Оскаржуване рішення приймалося без відома позивачів, без попереднього припинення речового права держави та Державного підприємства «Київське лісове господарство» на постійне користування земельною ділянкою, без отримання дозволу щодо вилучення земельної ділянки з державної власності й зміни цільового призначення.

Прокурор вказує на постанову Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі № 911/2049/16 та постанову від 21 лютого 2018 року у справі № 488/5476/14-ц.

Суд першої інстанції не взяв до уваги лист Державного підприємства «Київське лісове господарство» від 18 вересня 2017 року, в якому вперше чітко зазначено про обставини виявлення викладеного у цьому спорі порушення права держави. Отримання правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку відбулося також без участі позивачів. В основу рішення судом покладено надумані аргументи про виникнення права на звернення до суду з позовом з часу оформлення речового права за фізичною особою на землі державної власності лісогосподарського призначення.

Прокурор також посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, в якій зазначено, що повернення у державну власність земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбулося з цільовим призначенням. Позов прокурора не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном.

У відзиві на апеляційну скаргу, Крюківщинська сільська Рада Києво-Святошинського району Київської області доводи апеляційної скарги заперечила, рішення суду вважає законним і обгрунтованим та зазначає, що прокурором повинно бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу. Пред`явлення даного позову першим заступником прокурора в інтересах держави є необґрунтованим. При зверненні до суду з даним позовом прокурором пропущено строк позовної давності. Прийняте сільською радою рішення про передачу ОСОБА_1 земельної ділянки у власність є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акту не породжує наслідків для власника земельної ділянки. Розгляд даного спору не впливає на законність правовстановлюючих документів щодо права власності на земельну ділянку до розгляду спору про їх оскарження. З наданих суду доказів неможливо встановити, що спірна земельна ділянка на момент видачі оскаржуваного рішення перебувала в постійному користуванні державного підприємства.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 липня 2020 року апеляційну скаргу прокурора Київської області задоволено частково, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 листопада 2019 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про залишення позову без розгляду.

Постановою Верховного Суду від 21 квітня 2021 року постанову Київського апеляційного суду від 29 липня 2020 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, Києво-Святошинський районний суд Київської області суд виходив із того, що перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області пред`явив позов в інтересах держави в грудні 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення з підстав спливу трирічного строку позовної давності.

Проте, повністю погодитись із вказаними висновками не можливо.

Так, застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється у разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, провадження № 12-143гс18).

Встановлено, що оскаржуване рішення суду таких висновків щодо підтвердження порушеного праваКиївського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство», на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог не містить.

Із матеріалів справи вбачається, що 16 вересня 2011 року, рішенням Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 9 сесії 6 скликання № 17 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється площею 0,1837 га. із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для розміщення торгівельного комплексу громадянці ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 . Змінено цільове призначення земельної ділянки площею 0,1837 га. громадянки ОСОБА_1 із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для розміщення торгівельного комплексу в АДРЕСА_1 . ( том 1 а .с.125 ).

Також, 16 травня 2012 року на ім"я ОСОБА_1 видано державний акт серія ЯМ № 322543 на право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для розміщення торгівельного комплексу, земельна ділянка загальною площею 0,1837 га., кадастровий номер :01:008:0220, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .(том 1 а.с.42).

В подальшому, 12 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування спірної земельної ділянки.

За відомостями від 13 грудня 2018 року Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 12 травня 2014 року проведена державна реєстрація права власності вказаної земельної ділянки і власником зареєстровано ОСОБА_2 , підстава виникнення права власності: договір дарування № 579 від 12 травня 2014 року. Видавник: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Черняк О.В. (том 1 а.с.43).

Позивач доводив, що спірна земельна ділянка, відповідно до матеріалів лісовпорядкування за 2004 та 2014 років, частково відноситься до 1 кварталу Васильківського лісництва Державного підприємства «Київське лісове господарство».

На підтвердження віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення прокурор надав Проект організації та розвитку лісового господарства Державного підприємства «Київське лісове господарство» 2015 року (том 1 а.с.19-25), Проект організації та розвитку лісового господарства Виробничої частини ДЛГО «Київліс» Державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» 2004 року (т. 1 а.с.26-29), План лісових насаджень Васильківського лісництва Виробничої частини ДЛГО «Київліс» Київської області Лісовпорядкування 2003 року (том 1а.с.30-32), план лісонадсаджень Державного підприємства «Київський лісгосп» Васильківське лісництво, лісовпорядкування 2014 року, (том 1 а.с.33-36).

Відповідно до листа Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» щодо надання інформації № 571 від 29 листопада 2018 року надано фрагменти з публічної кадастрової карти України з нанесеними межами частини кварталу 1 та меж його таксаційних виділів Васильківського лісництва Державного підприємства «Київський лісгосп» відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2003, 2014 років та межами земельних ділянок згідно з поданими кадастровими номерами (том 1 а.с.16).

До листа Державного підприємства «Київське лісове господарство» № 02-733 від 18 вересня 2017 року про виявлене розташування земельних ділянок на землях лісогосподарського призначення в додатку долучено: копію планшету кварталу 1 (лісопорядкування 2013 р.) з відміткою про розміщення земельних ділянок відповідно до кадастрових номерів, копія таксаційного опису із проекту організації та розвитку лісового господарства Васильківського лісництва в кварталі 1 (том 1 а.с.18).

Частиною другою статті 5 ЛК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що віднесення земельних ділянок до складу земель лісового фонду, визначення їх меж провадиться в порядку, встановленому земельним законодавством.

Відтак, застосування норм земельного та лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинне базуватися на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки.

Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин повинні визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 ЛК України полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (п. «б» ч. 1 ст. 164 ЗК України).

Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання з лісокористуванням.

Згідно з ч. 1 ст. 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу.

Відповідно до ст. 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій згідно із законом.

Пунктом «а» ч. 1 ст. 13 ЗК України визначено, що до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більше як 1 га., що перебувають у державній власності, належить до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин (п. 5 ч. 1 ст. 27 ЛК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Частиною 9 ст. 149 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси - площею понад 1 га. для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою-восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

За ст. 48 ЛК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, в матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування. У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об`єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Відповідно до п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами.

Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Тобто, при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України.

Оцінюючи докази відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність прокурором позовних вимог про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Посилання позивача на те, що спірна земельна ділянка загальною площею 0,1837 га., кадастровий номер :01:008:0220, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 відноситься до земель лісогосподарського призначення і перебуває в користуванні Державного підприємства «Київське лісове господарство» грунтуються на неналежних і недопустимих доказах.

Так, з листа Державного підприємства «Київське лісове господарство» № 02-733 від 18 вересня 2017 року вбачається. Що в переліку земельних ділянок значиться земельна ділянка кадастровий номер :01:008:0220 як забудована, а в доданій до листа план-схемі вказано що земельна ділянка 01:008:0220 знаходиться на території Крюківщинської сільської ради квартал 26, 32. (том 1 а.с.23).

В листі Державного підприємства «Київське лісове господарство» за № 02-02/613 від 27 серпня 2018 року на ім`я в.о. керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури вказано, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:008:0220 розташована орієнтовно на 60% на землях лісогосподарського призначення лісового фонду Васильківського лісництва квартал 1 виділа 26, 32 (лісовпорядкування 2014 р.) (том 1 а.с.47).

В письмових поясненнях на ім`я суду за № 1-93 від 12 березня 2019 року, Державне підприємство «Київське лісове господарство» зазначає, що землі, якими володіють на даний час відповідачі, перебувають в користуванні Державного підприємства «Київське лісове господарство», на даний час квартал 1 виділ 26, 32 Васильківського лісництва. (том 1 а.с.161-162).

Надані прокурором до матеріалів справи проект організації та розвитку лісового господарства Державного підприємства «Київське лісове господарство», Васильківське лісництво за 2015 рік, план лісонасаджень Васильківського лісництва, лісовпорядкування 2003 року, план лісонасаджень Державного підприємства «Київський лісгосп» Васильківське лісництво, лісовпорядкування 2014 року, протокол другої лісовпорядної наради від 14 квітня 2005 року з розгляду проекту організації і розвитку лісового господарства на 2004-2013 роки не є належними і допустимими доказами на підтвердження вказаної обставини.

Вказані письмові докази не містять конкретних геодезичних координат меж лісового господарства. Обриси земельної ділянки, викладені на план-схемах не відповідають конфігурації земельної ділянки, яка перебуває у власності відповідача ОСОБА_2 .

Крім того, станом на 16 вересня 2011 року - час прийняття рішення Крюківщинської сільською радою Києво-Святошинського району Київської області, спірна земельна ділянка кадастровий номер :01:008:0220 в Державному земельному кадастрі обліковувалась як землі для ведення особистого селянського господарства.

За змістом статей 181-184, 202-204 ЗК України, Законів України «Про державний земельний кадастр" дані державного земельного кадастру - це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, які грунтуються на підставі землевпорядної документації.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року (далі - Інструкція), планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а ч. 2 зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Інструкцією 1985 року та Інструкцією 1986 року визначено, що за результатами лісовпорядних робіт мають складатися відповідні лісові карти, у тому числі складальні та видавничі оригінали планшетів лісовпорядкування і на складальних оригіналах планшетів має бути зазначена відповідна геодезична інформація, отримана за результатами проведених польових робіт, зокрема картографічна основа, координатна сітка, номери точок кутів повороту інструментально знятих кордонів, румби і довжини ліній.

Таких доказів позивачем не надано.

Що стосується позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування рішення Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 9 сесії 6 скликання № 17 від 16 вересня 2011 року, то ці вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України), усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК України, ч. 2 ст. 152 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто, забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).

У даній справі, позов пред`явлено прокурором в інтересах держави у зв`язку з незаконним, на його думку, заволодінням земельною ділянкою державної власності фізичною особою. Посилаючись на те, що при виділенні земельної ділянки порушено норми ЗК України та ЛК України, прокурор просив, зокрема, визнати недійсним та скасувати рішення Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 9 сесії 6 скликання № 17 від 16 вересня 2011 року, на підставі якого ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності серія ЯМ № 322543 на земельну ділянку з цільовим призначенням для розміщення торгівельного комплексу, загальною площею 0,1837 га. з кадастровим номером :01:008:0220, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина.

У постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Таким чином, оскільки позовна вимога про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту у спірних правовідносинах, тому в задоволенні зазначеної вимоги слід відмовити із цих підстав.

Враховуючи те, що суд першої інстанції при розгляді справи, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм процесуального права та неправильно застосував норм матеріального права, тому, відповідно до ст. 376 ЦПК України рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 листопада 2019 року підлягає зміні з викладенням мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Київської області задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 листопада 2019 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А.Слюсар