Справа № 308/9233/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Хамник М.М.,

за участю секретаря судових засідань Івашко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Ужгородської міської ради, третя особа приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Гулянич Тетяна Михайлівна, про визнання майна спільною сумісною власністю, визначення часток та визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернулись до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Ужгородської міської ради, третя особа приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Гулянич Тетяна Михайлівна в якому просять визнати, що квартира за АДРЕСА_1 перебувала у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визначити, що ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 , належала Ѕ частки вказаної квартири; та визнати за ними в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 по ј частки квартири.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є їх батьками. Квартиру за АДРЕСА_1 вони набули за час шлюбу у спільну сумісну власність.

ОСОБА_4 була пережившою дружиною і мала право на Ѕ частки у спільному майні подружжя, зокрема, і у вказаній квартирі. У встановлений строк вона звернулась до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Гулянич Т.М. про видачу свідоцтва про право власності на Ѕ частку у спільному майні подружжя. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла і не встигла оформити право власності на Ѕ частки квартири.

Після смерті матері позивачі звернулись до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Гулянич Т.М. із заявою про прийняття спадщини за померлою матір`ю, однак, нотаріусом відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії з посиланням на те, що ОСОБА_4 (померла) не встигла оформити право власності на Ѕ частки в спільному майні подружжя і нотаріальна дія щодо видачі відповідного свідоцтва про право власності на Ѕ в спільному майні подружжя не відбулася у зв`язку з її смертю.

На думку позивачів зазначені обставини порушують їх спадкові права, у зв`язку з чим вони звернулись до суду із вказаним позовом та просять його задоволити.

Відповідач письмовий відзив на позов не подав.

Ухвалою суду від 22.07.2022 відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 12.09.2022. Задоволено клопотання позивачів про витребування доказів та витребувано у приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Гулянич Тетяни Михайлівни спадкову справу №6/2021 щодо померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 .

На виконання вимог ухвали суду від 22.07.2022 супровідним листом від 16.09.2022 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Гулянич Тетяною Михайлівною надано копію спадкової справи №6/2021 щодо померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 12.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивачі у судове засідання не з`явились, разом з позовом подали заяву про розгляд справи без їх участі.

Представник відповідача подав суду заяву про розгляд справи без його участі, за наявними у справі матеріалами.

Третя особа у судове засідання не з`явилась.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Як установлено з матеріалів справи батьками позивачів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем його майна стала його донька ОСОБА_2 , про що приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Гулянич Тетяною Михайлівною видано свідоцтво про право на спадщину за законом 21.12.2021. Спадщина, на яку видано вказане свідоцтво, складається з Ѕ частки квартири за АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом 1-ої Ужгородської нотаріальної контори Осташ В.А. 10.04.1992 за р.№3-3317, зареєстрованого Ужгородським державним міжрегіональним виробничим підприємством технічної інвентаризації 04.01.1994 року в реєстровій книзі №5590.

В цілому вказана квартира має загальну площу 70,3 кв.м., складається з двох кімнат житловою площею 50,4 кв.м., згідно з технічним паспортом, виданим ФОП ОСОБА_6 21.09.2021 року, інвентаризаційна справа №21-29.

Право власності на спадкове майно зареєстровано спадкоємцем, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу: 291666914).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачів ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

Як установлено з матеріалів спадкової справи №6/2021 до майна померлої ОСОБА_4 ОСОБА_1 04.08.2021 подала заяву приватному нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Гулянич Тетяні Михайлівні про прийняття спадщини.

З аналогічною заявою від 03.08.2021 про прийняття спадщини за померлою матір`ю звернулась і ОСОБА_2 .

15.06.2022 року та 20.06.2022 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Гулянич Тетяни Михайлівни про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на частку у спадковому майні, що залишилось після смерті матері.

Постановами від 15.06.2022 та 20.06.2022 відповідно приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Гулянич Тетяною Михайлівною відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з огляду на наступне. Зокрема, майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 та є предметом спадкування, а саме, квартира за АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю її та чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_4 на день смерті чоловіка була пережившою дружиною і мала частку в спільному майні подружжя,а саме, Ѕ частки квартири за АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 12.06.2020 звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право власності на вказане майно, однак, ІНФОРМАЦІЯ_3 вона померла та не встигла оформити право власності на Ѕ частку квартири за АДРЕСА_1 .

Таким чином, підставою для відмови у видачі позивачам свідоцтва про право власності на спадкове майно стала відсутність документів, що підтверджують право власності спадкодавця на таке майно.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

В силу положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статті 328 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності, не встановлено судом.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ст.356 ЦК України).

Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

У позовній заяві позивачі просять визнати, що квартира за АДРЕСА_1 перебувала у спільній сумісній власності їх матері та батька (подружжя) ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також визначити, що ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 , належала Ѕ частки вказаної квартири, однак доказів у підтвердження того, що майно було набуто останніми під час шлюбу, суду не надали, що унеможливлює встановити зазначений факт.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

За таких обставини, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку дійшов висновку, що позивачами не підтверджено своїх доводів відповідними доказами, які б могли бути підставою для задоволення їх вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України слід здійснити розподіл судових витрат, поклавши їх на позивачів.

Керуючись ст. 4,5, 13, 76, 81, 141 263-265, 268, 273ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Ужгородської міської ради, третя особа приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Гулянич Тетяна Михайлівна, про визнання майна спільною сумісною власністю, визначення часток та визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом, - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач 1: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 . Реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_3 .

Позивач 2: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 . Реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_4 .

Відповідач: Ужгородська міська рада, пл.Поштова, 3, м.Ужгород, , 88000.

Третя особа: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Гулянич Тетяна Михайлівна, адреса: вул.Духновича, буд.7/10, м.Ужгород, 88000.

Повне рішення складено 17.10.2022.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М. Хамник