Провадження №2-о/523/65/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.

за участю секретаря судового засідання - Бєлік Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду № 6 цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області, про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, -

ВСТАНОВИВ:

Від імені та в інтересах ОСОБА_1 до Суворовського районного суду м. Одеси із заявою в порядку окремого провадження про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року звернувся представник заявника адвокат Шевчук Кирило Миколайович. В обґрунтування заяви представник зазначив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в м. Одесі, що підтверджується свідоцтвом про народження, та в 1980 році разом з батьками вселився до квартири АДРЕСА_1 де й був зареєстрованим до 1995 року. Представник заявника зазначає, що в 1990 році ОСОБА_1 , документувався паспортом громадянина СРСР, паспорт громадянина України не отримував, однак, за межі території України не виїжджав. В 2020 році заявник звернувся до Суворовського РВ у місті Одеса ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про отримання паспорту громадянина України в перше. Однак, йому було відмовлено з підстав не встановлення належності до громадянства України. Представник зазначає, що громадянство України вкрай потрібно заявнику, оскільки останній хворіє та не має змоги оформити будь-які соціальні виплати, придбання ліків, офіційно працевлаштуватись тощо. На підставі викладеного просить: встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , уродженця м. Одеси, ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2021 року заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, призначено розгляд справи в судове засідання.

Не погоджуючись з поданою заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, представником заінтересованої особи Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області Білокінь Н.О., (03.12.2021 року вх. № 35668) подано відзив, згідно якого представник зазначає, що правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані ЗУ «Про громадянство України» від 18.01.2001 року, представником зазначено, що громадянство України відповідно до ч.1 ст. 8 Закону надувається за територіальним походженням, а відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону за клопотанням до громадянства України можуть бути прийняті особи, які протягом останніх п`яти років безперервно проживали на тертої України. Представником зазначено, що в розумінні законодавства існує чіткий порядок щодо встановлення проживання та набуття громадянства України. Представник, також зазначила, що заявник не звертався до територіальних підрозділів ГУ ДМС України в Одеській області з заявою встановленого зразка, не надав до ГУ ДМС в Одеській області жодних документів зазначених у Порядку, отже заявник не використав всі можливості для отримання статусу громадянина України та звернення до суду з даною заявою є передчасним. На підставі викладеного представник заінтересованої особи просить, заяву ОСОБА_2 , залишити без розгляду (а.с.24-30).

В судове засідання заявник та представник заявника не з`явились, при цьому адвокат Шевчук Кирило Миколайович звернувся із заявою про проведення засідання за їх відсутності, в заяві зазначив, що вимоги заяви підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Також, в заяві зазначив щодо можливості розгляду справи у найкоротший строк, що пов`язано зі станом здоров`я самого заявника (а.с.34). Також, 11.10.2022 року (вх. № 6986/22) на адресу суду надійшла заява представника заявника щодо можливості розгляду справи за його відсутності (а.с.55).

Представник заінтересованої особи Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно, про причини не явки суду не повідомив, заяв про відкладання слухання справи на адресу суду не надходило. Представник заінтересованої особи надав відзив на заяву, де висловив свою думку щодо заявлених вимог (а.с.52)

Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, заяви сторін, докази надані заявником на підтвердження обставин заявлених вимог, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

У заяві про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 , уродженця м. Одеси, ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України, станом на 24 серпня 1991 року, заявник зазначає, що звертався до Суворовського РВ у м. Одесі для оформлення та отримання паспорта громадянина України, однак отримав відмову з підстав не доведення до громадянства України, що й стало підставою для звернення до суду.

Таким чином, судом встановлено, що заявник звертався до територіальних підрозділів з приводу отримання паспорту громадянина України, однак йому було відмовлено, таким чином, твердження викладені у відзиві на заяву щодо передчасності звернення до суду з даною заявою, спростовуються матеріалами справи.

Так, згідно листа ДМС Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області Суворовського районного відділу зазначено, що відділом розглянуто заяву від 30.10.2020 року щодо надання адміністративної послуги з отримання громадянства України. В листі зазначено, що особу заявника встановлено. У зв`язку з не встановленням належності до громадянства України, ОСОБА_1 ,. відмовлено у видачі паспорта громадянина України на підставі матеріалів здійсненої перевірки, та при цьому роз`яснено про право набуття громадянства України, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України». Рекомендовано звернутись до районного суду за місцем постійного проживання з заявою про встановлення факту постійного проживання та реєстрації на території України станом на 24.08.1991 рік (а.с.8).

Судом досліджується копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: Україна, Одеська область, м. Одеса, актовий запис № 80. Батьками зазначені: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Свідоцтво про народження видано повторно Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 20.05.2021 року. Серія НОМЕР_1 (а.с.4).

Згідно листа Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 24.06.2021 року (вих. № 1117/01-07 виданого на ім`я адвоката Шевчук К.М., вбачається, що з 05.04.1995 року по 04.10.1995 рік ОСОБА_1 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Щодо інформацію про місце реєстрації до 1991 року, Департаментом повідомлено про відсутність можливості надання таких відомостей з підстав відсутності інформації (а.с.5-6).

Судом досліджується довідка видана на ім`я ОСОБА_1 , згідно якої вбачається, що останній перебуває на обліку в КУ «Обласний центр бездомних громадян» за адресою: АДРЕСА_3 , у довідці також зазначено, що ОСОБА_1 , дійсно звертався до Суворовського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області з заявою щодо встановлення громадянства України -в перше. За перевіркою, проведено на підставі заяви, вставлено особу ОСОБА_1 , та встановлено, що останній перебував у громадянстві СРСР, але не встановлено його належності до громадянства України. Довідки видана заступником начальника Суворовського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області Шанадаровським Р. (а.с.9).

Згідно листа ДМС України Головного управління Державної Міграційної служби України в Одеській області Суворовського районного відділу, адресованого на ім`я ОСОБА_1 , останньому рекомендовано звернутись до районного суду за місцем проживання з заявою про встановлення факту постійного проживання та реєстрації на території України станом на 24.08.1991 рік, після чого необхідно звернутись до найближчого територіального підрозділу ДМС за місцем фактичного проживання з питання набуття громадянства України (а.с.8).

Згідно довідки Одеського загальноосвітньої школи № 12 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно навчався в школі № 12 з 01.09.1981 року та закінчив 8 класів у 1989 році (а.с.40).

Судом досліджується лист Державного навчального закладу «Одеський професійний ліцей морського транспорту» від 29.12.2021 року № 320, згідно якого зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчався у СПТУ № 11 (Середнє професійно-технічне училище №11) з 01.09.1989 року (згідно наказу №10-к від 01.09.1989 року) до 01.07.1991 року (наказ №7-к) від 01.07.1991 року (а.с.39).

Згідно заяви про видачу паспорту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеси, українець, батько: ОСОБА_3 - українець, мати: ОСОБА_4 - українка, - місце проживання: АДРЕСА_4 , звернувся з заявою про видачу (обмін) паспорту у зв`язку з досягненням 16 років. Заява Датована: 29.01.1990 року (а.с.7).

З огляду на викладене, судом встановлено, що станом на 1990 рік, заявник проживав на території України, та у 1990 році, у віці 16 років, отримав паспорт громадянина колишнього СРСР за досягненням 16 років.

Заявник у заяві про встановлення факту також, зазначає, що є хворим, та йому вкрай необхідно отримати громадянство держави, в якій він проживає з моменту свого народження, оскільки відсутність громадянства та паспорта громадянина України, є певними перешкодами щодо проходження курсу лікування, отримання ліків та безпосередньо лікарської допомоги тощо.

Судом досліджується довідка КНП «Одеський обласний онкологічний диспансер» Одеської обласної ради» згідно якої ОСОБА_1 , 1974 року, проходить курс лікування з клінічним діагнозом: С-z- гортаноглотка (а.с.10).

Матеріалами справи встановлено, що попередня реєстрація місця проживання ОСОБА_1 ,, ІНФОРМАЦІЯ_1 є: АДРЕСА_5 та з 05.04.1995 року до 04.10.1995 року, місце реєстрації було: АДРЕСА_4 . Наразі, ОСОБА_1 , стоїть на обліку в КУ «Одеський центр бездомних громадян» за адресою: м. Одеса. вул. Красна, буд. 11 (а.с.5-6; 9).

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України.

Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 року N 215 «Питання організації виконання ЗУ «Про громадянство України». Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв`язків тощо.

Відповідно Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України або які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до п. 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року N 215, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року N 588/2006, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Факт постійного проживання на території України заявника ОСОБА_1 у тому числі станом на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Закону України "Про громадянство України"(13 листопада 1991 року) має юридичне значення та породжує для нього юридичні наслідки, так як встановлення вказаного факту в судовому порядку надає йому право подати заяву про набуття громадянства України. В іншому встановленому Законом України «Про громадянство України» порядку, набути громадянство України заявник не може.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року.

Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про громадянство України", безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття "безперервне проживання на території України" та "проживання на території України на законних підставах". Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Таким чином, розглядаючи заяву, суд надає правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам безперервного проживання особи на території України.

Отже, досліджені докази в їх сукупності свідчать про те, що заявник ОСОБА_1 з дня свого народження, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає, був зареєстрований, закінчив школу та професійно-технічне училище на території України, а саме в м. Одесі, наразі проходить курс лікування як онкологічний хворий, іншого місця проживання у нього не було, матеріалами справи протилежного не встановлено, доказів на спростування зазначеного суду надано.

Посилання представника заінтересованої особи на недотримання заявником порядку досудового врегулювання спору (звернення з відповідною заявою до органів ДМС України) судом до уваги не приймаються, оскільки пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/20002 встановлено, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Тобто, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Крім іншого, згідно листа ДМС Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області Суворовського районного відділу вбачається, що ОСОБА_1 , було роз`яснено про право звернення до суду з відповідною заявою про встановлення юридичного факту проживання на території України.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

З урахуванням визначеного Законом порядку, заявником на підтвердження факту народження на території України було надано та досліджено судом свідоцтво про народження на території України, згідно якого ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , де місцем народження зазначено: Україна, одеська область, м. Одеса.

Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року в справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного, а також з огляду на те, що для реалізації заявником своїх прав необхідним є визнання факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, і саме цей факт має для заявника юридичне значення, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

На підставі викладено, керуючись, ст. ст. 3, 9 Закону України «Про громадянство України», ст.ст. 10, 19, 76-81, 89, 247, 258, 263-265, 273, 293, 315, 319 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області, про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, місце проживання: АДРЕСА_3 ) на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 17 жовтня 2022 року.

Суддя: