Справа №345/1679/22
Провадження № 2/345/656/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.10.2022 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Сухарник І.І.

за участю секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з вищенаведеним позовом, стверджуючи, що згідно договору б/н від 22.09.2014 відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який періодично змінювався. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку.

Банк зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором. Однак відповідач порушив умови договору та не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, а тому станом на 12.04.2022 виникла заборгованість в розмірі 26 182,10 гривень, з яких 24 754,09 гривень заборгованість за тілом кредиту, 1428,01 гривень заборгованість за простроченими відсотками. Оскільки відповідач добровільно кошти не повернув, банк просить стягнути з нього заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати по справі.

Відповідач подав відзив на позов у якому просив відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Зокрема відповідач не заперечив той факт, що отримував у АТ КБ «ПриватБанк» банківську картку. Позивач не довів існування кредитних відносин між сторонами, так як надав суду на підтвердження укладення договору тільки розрахунок заборгованості та анкету-заяву, в якій містяться лише його анкетні дані та не зазначено який кредитним ліміт встановлено, тип картки, строк її дії, розмір процентів за користування кредитом, розмір пені та штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту. Посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 вказує, що Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» з огляду на їх мінливий характер, не можуть вважатися складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Також роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила кредитування. Умови та Правила надання банківських послуг, які розміщені офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим банком з часу виникнення правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, позивач міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З розрахунків заборгованості та виписок по картковому рахунку вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» нараховував ОСОБА_1 відсотки за кредитними коштами та пеню за порушення строків виконання зобов`язання. Відповідач вважає, що банк не надав жодних доказів на підтвердження домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та пені за порушення строків виконання зобов`язання, а також покладення на нього суми страхових витрат.

ОСОБА_1 вказує, що зміст виписки із карткового рахунку позичальника із детальним описом фінансових операцій підтверджує обсяг фактично отриманої позичальником суми та автоматичне списання банком суми простроченої заборгованості, нарахованих відсотків за користування кредитом та суми неустойки. Відповідач вказує, що ним в повному обсязі погашено заборгованість за тілом кредиту, так як він отримав 56 633,08 гривень кредиту, а погасив 86 083,09 гривні. Крім того, за період з 12.04.2022 по 05.06.2022 він погасив 2 886,20 гривень, тобто повернув банку на 29 450,46 гривень, ніж витратив кредитних коштів.

Крім того, ОСОБА_1 подав суду заяву про застосування строку позовної давності, оскільки на його думку строк позовної давності слід обчислювати з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначає, що з наданих банком розрахунків рух коштів по його кредитному рахунку починається з 22.09.2014, однак неможливо точно встановити дату виникнення заборгованості. На його думку право на звернення з позовом до суду виникло у позивача у 2014 році, а позов пред`явлений 01.07.2022, а тому строк позовної давності сплив. З огляду на викладене просить відмовити в задоволенні позову.

18.08.2022 представником позивача надана відповідь на відзив, в якій зазначено про безпідставність заперечень відповідача, адже між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір відповідно до ст. 634 ЦК України та досягнуто згоди по всіх його істотних умовах. Зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: заяві Позичальника, Умовах і Правилах надання банківських послуг та Тарифах, що не суперечить законодавству. Позивач в анкеті-заяві особисто зазначив свої персональні дані та висловив згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної-кратки «Універсальна» та підтвердив ознайомлення з з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами. З Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» вбачається, що ОСОБА_1 встановлено поточну процентну ставку в розмірі 2,9% (34,8% на рік), вказані розміри комісій та штрафів тощо. Також зазначає, що виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами,відповідачем не спростовані, а судово-економічні експертизи по справі не проводилися. Представник позивача зазначає, що на даний час правовідносини між банком та ОСОБА_1 тривають, він активно користується кредитним рахунком, однак зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує. Також зазначає, що відповідач самостійно оформив послугу «Страхування кредитного ліміту», яка передбачає погашення заборгованості по кредитній карті за рахунок страхової компанії в разі втрати роботи або працездатності, списання за яким здійснюється в розмірі 0,9 % від суми заборгованості по кредитні карті на останній день кожного місяця. Крім того, банк не просить стягнути з відповідача неустойку, а тому його заперечення стосовно нарахування штрафу та пені не можуть братися до уваги. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази погашення відповідачем кредитної заборгованості. Розподіл внесених відповідачем в рахунок погашення заборгованості здійснюється відповідно до умов договору. Також вказує, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, так як строк дії картки становить до останнього дня 02.2026 року. Просить позов задоволити в повному обсязі.

30.08.2022 ОСОБА_1 подав суду заперечення, де вказав, що позивачем не спростовано його твердження та аргументи, викладені у відзиві. Підтримав викладену у відзиві на позовну заяву позицію та заяву про застосування строку позовної давності.

30.09.2022 представник АТ КБ «Приватбанк» надав суду пояснення, в яких позов підтримав у повному обсязі та просив його задоволити.

Відповідач Подав суду пояснення, в якому вказав, що позивачем не доведено обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

У судове засідання представник позивача подав клопотання про слухання справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задоволити, (а.с. 65).

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України з огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 22.09.2014 ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви уклав із АТ КБ «Приватбанк» кредитний договір б/н, за умовами якого отримав кредитну платіжну картку «Універсальна». У заяві зазначено, що позичальник згоден з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 17).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги стягнення заборгованості за кредитним договором, вказує що в анкеті-заяві відображено, що відповідач погоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, що свідчить про укладення договору приєднання.

Крім розрахунку заборгованості (а.с. 6-13), банк в обґрунтування позову посилається також на Тарифи банку і Умови та правила надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору, долучивши при цьому до позовної заяви витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 22) та Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 23-47), які позичальником не підписані та наказ про актуалізацію Умов і правил надання банківських послуг від 10.06.2014, яким затверджено зміни в тому числі до Умов і Правил надання банківських послуг «Приватбанка» (а.с. 48).

На підтвердження погоджених сторонами умов кредитного договору позивачем також долучено паспорт споживчого кредиту, який був підписаний ОСОБА_1 07.02.2022, що містить умови щодо кредитування кредитного продукту картка «Універсальна», картка «Універсальна Голд», картка «Platinum», картка МС «World Black Edition», картка «Visa Signature», картка «MC World Elite», картка «Visa Infinite» (а.с. 18-21).

Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , першу кредитну картку у Приватбанку видано 22.09.2014 та встановлено кредитний ліміт в розмірі 400,00 гривень, який в подальшому неодноразово змінювався. З часу укладення договору позичальником використовувалось 8 платіжних карток, строк дії останньої до 02.2026 (а.с. 14-15).

Випискою по рахунку підтверджується використання ОСОБА_1 кредитних коштів АТ КБ «Приватбанк», здійснення банківських операцій, поповнення карток тощо (а.с. 57-62, 105-111).

Згідно наданого банком розрахунку загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 12.04.2022 складала 26 182,10 гривень, з яких 24 754,09 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1428,01 гривень заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 6-13).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою цієї статті передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Статтею 634 цього Кодексу договором приєднання визначено договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець, в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як передбачено нормами статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, що склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

В силу статті 1049 цього кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Судом встановлено, що в анкеті-заяві позичальника б/н від 22.09.2022 не встановлена процентна ставка. Не містять матеріали справи й належних доказів повідомлення відповідача про її розмір та зміну шляхом збільшення.

Укладений між сторонами кредитний договір складається із анкети-заяви позичальника, яка містить його анкетні дані та контактну інформацію. При цьому в ній відсутні дані щодо встановлення розміру процентів, неустойки тощо.

Натомість надані Банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не підтверджують погодження сторонами умов кредитування, оскільки не підписані позичальником і не є складовими кредитного договору.

Відтак, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року ( справа №342/180/17).

Наявний у матеріалах справи паспорт споживчого кредиту, підписаний ОСОБА_1 07.02.2022, не може свідчити про погодження всіх істотних умов договору, оскільки містить інформацію щодо декількох кредитних карток та підписана відповідачем через значний проміжок часу після укладення договору.

Більше того, з анкети-заяви від 22.09.2014 вбачається, що відповідач просив банк видати йому платіжну картку Універсальна.

Однак із наданої позивачем довідки (а.с. 16) вбачається, що відповідач 22.09.2014 отримав у банку платіжну карту PKMMU UNEMBOSSED CREDIT 1-4% FIRST PIN термін дії якої становив до 06/18. Відомості про умови кредитування за даною карткою в матеріалах справи відсутні.

25.08.2015 ОСОБА_1 в рамках кредитного договору із АТ КБ «Приватбанк» отримав карту Універсальна строком дії до 03/19, а 08.07.2020 карту Універсальну Gold, яка в подальшому також неодноразово була замінена.

Крім того, з наявного у матеріалах справи розрахунку вбачається, що протягом строку дії кредитного договору банком неодноразово змінювалася кредитна ставка за користування кредитними коштами. Доказів погодження вказаних змін з відповідачем матеріали справи не містять.

Тобто судом встановлено, що позивачем фактично в односторонньому порядку було змінено умови кредитування відповідача.

Згідно зі частиною 2 статті 9 Закону «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

З огляду на ці приписи паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13).

Більше того, паспорт споживчого кредитування підписано 07.02.2022 року, тобто через понад 6 років після укладення кредитного договору.

Отже, за таких обставин, не можна вважати, що між сторонами узгоджені наведені вище умови кредитного договору, чого вимагають положення статей 3, 627 ЦК України.

Разом з тим, АТ «КБ «ПриватБанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З розрахунку заборгованості за договором вбачається, що станом на 12.04.2022 з внесених відповідачем коштів банком зараховано на погашення заборгованості за тілом кредиту 28 713,21 гривня, 12 067,84 гривні заборгованість за простроченим тілом кредиту, 9643,51 гривня заборгованість по нарахованих відсотках, 9263,51 гривні заборгованість по прострочених відсотках.

З виписки за договором, укладеним АТ «КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 , (а.с. 105-111) вбачається, що за період з часу укладення договору по 26.07.2022 відповідач отримав в користування кредитні кошти в сумі 57 096,86 гривень, в повернув банку кошти на погашення заборгованості в сумі 92 969,52 гривні. Крім того, банк проводив списання відсотків за використання кредитного ліміту, відсотків за прострочений кредит, пені за прострочку за кредитом та списував комісії за надання послуг.

Тобто, за рахунок тіла кредиту також проводилося погашення відсотків за користування кредитом та пені, тоді як даних щодо визнання ОСОБА_1 цих умов та їх прийняття в судовому засіданні не здобуто.

Між сторонами не узгоджувалися умови договору щодо розміру процентів за користування кредитом, строки їх сплати, а також відповідальність позичальника за неналежне виконання зобов`язань у вигляді пені, штрафів та інші витрати кредитора.

Враховуючи вищенаведене, належить дійти висновку, що станом на 27 грудня 2020 року заборгованість відповідачки перед банком за простроченим тілом кредиту відсутня, оскільки розмір погашених відсотків та пені перевищує прострочене тіло кредиту, нараховане банком в розмірі 12348,27 грн. Вказане також підтверджується випискою про рух коштів клієнта.

Доказів того, що сума отриманих кредитних коштів (тіло кредиту) є більшою за фактично сплачені позичальником в рахунок погашення заборгованості позивачем, в порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України, надано не було.

Активне користування відповідачем кредитною карткою саме по собі, без наявності належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, не є достатньою підставою для стягнення нарахованої банком заборгованості.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи необхідність виконання позичальником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, встановивши, що ОСОБА_1 повернув банку кошти у більшому розмірі, ніж витратив кредитних коштів, та відсутність фактичної заборгованості за тілом кредиту, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову з цих підстав.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності та відмови у позові з цих підстав суд зазначає наступне.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 267 ЦК України).

Отже, позовна давність є строком для пред`явлення позову безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного (інтересу).

За змістом ст.ст. 256, 261 та 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Якщо лише буде установлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це заявила інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Така позиція узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі N 369/6892/15-ц; Верховного суду від 05 червня 2019 року у справі N 750/4848/17; Верховного суду від 07 серпня 2019 року у справі N 520/9169/15-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відсутність поважних причин пропущення позовної давності є підставою для відмови у позові лише за доведеності порушення прав позивача. Проте, якщо підстав вважати право позивача не вбачається, суд має відмовити у позові по суті позовних вимог.

Отже, правила про позовну давність мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Таким чином суд вбачає підстави для відмови у позові не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв`язку з необґрунтованістю самих позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з урахуванням висновків суду за результатами розгляду справи, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, слід віднести на рахунок позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст. 258, 259, 263-265, 273ЦПК України, суд -

ухвалив:

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 24.10.2022.

Головуючий