Номер провадження: 22-ц/813/8121/22
Справа № 504/4871/21
Головуючий у першій інстанції Добров П.В.
Доповідач Ігнатенко П. Я.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді Ігнатенко П.Я.,

суддів: Воронцової Л.П.

Полікарпової О.М.,

за участю секретаря Кузьміч Г.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Акцент-Банк на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 21 липня 2022 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Акцент-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року банк звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 28.12.2019 року ОСОБА_1 підписавши Анкету-заяву, приєдналась до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку (надалі Умови і Правила). На цій підставі відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.а-bank.соm.ua/terms, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві.

У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 21/11/2021 року утворилась заборгованість у розмірі 11642,97 грн, яка складається з:

7248,24 грн заборгованості за кредитом;

4394,73 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом;

яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та стягнути судові витрати.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 21 липня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Акцент-Банк заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.12.2019 року станом на 12.12.2021 року у розмірі 7248,24 грн. та судові витрати 761,71 грн. В задоволенні інших вимог відмовлено.

На вказане рішення АТ Акцент-Банк подало апеляційну скаргу та просить його скасувати в частині відмовлених позовних вимог та задовольнити ці позовні вимоги в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

В ході апеляційного розгляду учасники справи про дату та час судового засідання сповіщені належним чином.

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої-другої статті 1069 ЦК України права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом першої інстанції, встановлено, що ОСОБА_1 у період з 28.12.2019 року користувалася кредитними коштами за договором б/н від 28.12.2019 року, які згідно розрахунку заборгованості станом на 12.12.2021 року в сумі 7248,24 грн банку не повернула. Позовні вимоги банку в цій частині задоволено і рішення в цій частині не оскаржується та не переглядається.

В межах оскарження рішення суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 4394,73 грн. за договором б/н від 28.12.2019 року апеляційний суд дійшов таких висновків.

З матеріалів справи вбачається, що у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку зазначено лише анкетні дані відповідача, її контактна інформація, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Те, який кредитний ліміт встановлено, тип картки, розмір процентів за користування кредитом, погоджений сторонами, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту в анкеті-заяві не зазначено. Також у анкеті-заяві не визначено умови щодо меж кредитування, строків здійснення періодичних платежів, тощо (а.с.8 зв).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ А-Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, доданих до позову не містять підпису відповідача, а розміщені на офіційному сайті позивача Умови та Правила неодноразово змінювалися ним самим.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг та Тарифи відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та врегулювання інших умов кредитування, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Суд першої інстанції правильно застосував правову позицію, висловлену в постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16 цс 15, Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Посилання позивача на те, що паспорт споживчого кредиту підписаний ОСОБА_1 електронним підписом є невід`ємною складовою частиною спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, викладеними в ньому, є безпідставним, оскільки вказаний документ свідчить лише про ознайомлення споживача з інформацією про можливі умови споживчого кредитування за такими типами кредитного продукту, як універсальна , універсальна «ГОЛД» та « ОСОБА_2 ». Проте це може свідчити лише про намір споживача укласти певний вид договору з банком, а не про підтвердження факту договірних відносин. При цьому, у тексті вказаного паспорта зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Крім того зазначено, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 01.01.2020 року (а.с.9).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит.

Таким чином, способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545 сво 20), при цьому відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569 св 20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573 св 20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707 св 19).

Тому посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції постанови Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569 св 20) є безпідставним, оскільки дана судова практика не є актуальною.

Отже, посилання банку на підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту, як на підставу задоволення позов в оскарженій частині,- є безпідставними.

Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом.

За таких обставин, доводи, викладені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу. Рішення в оскарженій частині ухвалено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права. Підстав для скасування чи зміни рішення в оскарженій частині не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду в оскарженій частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 4394,73 грн. за договором б/н від 28.12.2019 року підлягає залишенню без змін. В решті рішення суду не переглядалось.

Керуючись ст. ст.374,375,382 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Акцент-Банк,- залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 21 липня 2022 року в оскарженій частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 4394,73 грн. за договором б/н від 28.12.2019 року,- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21.10.2022 року.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Л.П.Воронцова

О.М.Полікарпова