Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 712/6778/22
Номер провадження2-о/711/125/22
РІШЕННЯ
24 жовтня 2022 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Казидуб О.Г.
при секретарі Зайцевій О.І.
представника заявника адвоката: Огороднього А.Б.
заінтересованої особи: ОСОБА_2
представника зацікавленої особи адвоката: Василенко М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -
ВСТАНОВИВ :
Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 . Заява мотивована тим, що
Вона в 2007 році разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 переїхала з м. Москва російської федерації на постійне проживання до м. Черкаси.
З листопада 2009 року їй належала квартира АДРЕСА_1 , в якій вона до цього часу проживає, а до того проживала разом з чоловіком до моменту його смерті.
09 січня 2019 року на підставі Договору довічного утримання (догляду) від 09.01.2019 року її племінниця ОСОБА_2 , набула право власності на її квартиру і почала користуватися нею для задоволення власних потреб, спочатку без її згоди вселила свою доньку ОСОБА_4 та онуків, а після двох років їх проживання сама розпочала в ній жити та переважно ночувати.
Вказує, що за час спільного проживання її племінниця ОСОБА_2 постійно її ображає як словесно так і фізично, обмежує її у пересуванні та вільному спілкуванні з іншими людьми, перешкоджає в отриманні необхідної медичної допомоги.
Після оформлення права власності на її квартиру, ОСОБА_2 тиснула не неї і примушувала покинути квартиру та пересилитися у ОСОБА_5 до неї, щоб її донька та онуки не були обтяжені її присутністю, одночасно прагнула її ізолювати від єдиних її знайомих у Черкасах, її сусідів по будинку, тим самим хотіла позбавити її можливості з ними спілкуватися, а у разі потреби звернутися до них за допомогою.
Оскільки, вона категорично не погоджувалась на переїзд і почала скаржитися ОСОБА_2 почала її постійно словесно ображати, обмежувати її спілкування з сусідами, яке повинно було відбуватися лише в її присутності або її доньки ОСОБА_4 та заявили, що є повноправними власниками її квартири і щоб вона не виходила навіть зі своєї кімнати коли вони знаходились в квартирі, з цього приводу виникали постійні сварки, під час яких її ображали та казали : що вона хвора, ніхто, живе у їхній квартирі тільки завдяки їхній добрій ласці».
Також, заявник вказує, що вони не готували їй їсти, примушували доїдати за ними, постійно додавали в їжу якісь таблетки. Такі нестерпні умови проживання призвели до різкого погіршення стану її здоров`я, задишка ставала частішою, від таблеток які вони їй давали розпочиналися затяжні головні болі та вона почала втрачати координацію, їй стало скрутно самостійно пересуватися.
Під час одного із скандалів у грудні 2020 року ОСОБА_2 її навмисно штовхнула рукою від чого вона впала на підлогу та зламала шийку лівого стегна. ОСОБА_6 викликала швидку, однак, залякавши її заборонила розповідати справжню причину травми, її відвезли в третю лікарню де їй зробили операцію. Після її лікування вона не могла самостійно рухатися, навіть їсти було важко, однак, ОСОБА_6 зранку до вечора залишала її саму в квартирі, без надання необхідної допомоги, забрала ключ від вхідних дверей, щоб ніхто без її згоди не міг потрапити в квартиру.
17 березня 2022 року біля 22-00 год. їй стало погано і вона попросила ОСОБА_2 викликати їй швидку допомогу, однак, остання їй відмовила , а коли вона тала наполягати то вона схватила її за грудки, розірвала на ній нічну сорочку, звалила із стільця, внаслідок чого вона впала на підлогу і спустилась на перший поверх до прохідної підїзду, де в цей час чергувала старша по підїзду ОСОБА_7 , у якої вона просила допомогти і викликати поліцію, однак, остання їй відмовила та назвали лише номер, за яким потрібно викликати поліцію. Вона самотужки намагалась викликати поліцію, але повноцінної телефонної розмови з працівниками поліції не вийшло, оскільки, ОСОБА_2 їй в цьому перешкоджала, а потім взагалі вирвала телефон. Не дивлячись на її звернення до поліції дільничний до неї так і не прийшов. Після цього випадку вона стала помічати, що ОСОБА_2 їй щось підсипає у їжу, а після її вживання їй ставало дуже погано, виявлялися запаморочення, втрата рівноваги, втома, постійна сонливість, слабкість у ногах, відчуття тяжкості у голові. На її запитання ОСОБА_2 відповіла, що дає їй ліки виписані лікарем, коли вона попросила свою медичну карточку, то ОСОБА_2 її заховала від неї і до цього часу їй не повернула, що обмежує її у ефективній медичній допомозі.
Крім того, ОСОБА_2 почала її запевняти , що начебто до неї вночі приходить якась ОСОБА_8 і її годує, що в неї прояви втрати пам`яті і тому вона дає їй ліки, а, оскільки, вонаходить по підїзду, то вона буде заклеювати на час своєї відсутності скетчем зовні вхідні двері, щоб вона нікуди не могла вийти.
Отже, на її думку, вона є особою, яка зазнала домашнього насильства з боку своєї племінниці ОСОБА_2 , яка постійно вчиняє психологічне, фізичне, економічне насильство, що виражається у словесних образах, іноді з нецензурною лайкою, приниженням, безпідставною агресією, цькуванням, залякуванням, встановленням обмеження на вільне пересування та спілкування; нанесення побоїв, підсипання до їжі невідомих ліків, від яких погіршується стан її здоровя; позбавлення користування медичною карточкою, що не дає можливості отримати належне лікування, відсутності належного харчування, що призводить до її недоїдання, позбавлення коштів на купівлю їжі, ліків, одягу, взуття.
На її неодноразові зауваження, прохання ОСОБА_2 не реагує та продовжує вчиняти насильницькі діяння.
Таке постійне нелюдське відношення ОСОБА_2 до неї, нестерпні знущання та насилля, різке погіршення самопочуття від дій племінниці, постійний страх за своє життя спонукало її звернутися з відповідними заявами до правоохоронних органів.
21 липня 2022 року за результатами її звернення на десять діб був виданий терміновий заборонний припис стосовно кривдниці ОСОБА_2 та вжиті заходи у виді покладення на неї обов`язків залишити місце її проживання із забороною в будь-який спосіб контактувати з нею. Дія вказаного припису закінчилась, натомість ОСОБА_2 як особисто так і через свою доньку ОСОБА_4 продовжує психологічно тиснути на неї, що змушує її шукати прихист у сусідів.
На її думку, існують реальні ризики, що ОСОБА_2 продовжить чинити відносно неї домашнє насильство, оскільки, саме її існування перешкоджає їй розпорядитися квартирою , продати або здати її в оренду.
Просить видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_6 строком на 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав, а аме, заборонити ОСОБА_6 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ; заборонити ОСОБА_6 в будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_1 .
01 вересня 2022 року ухвалою Соснівського районного суду дану цивільну справу передано на розгляд Придніпровського районного суду м. Черкаси за підсудністю.
21 вересня 2022 року ухвалою Придніпровського районного суду цивільну справу прийнято до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами окремого провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримала в повному обсязі. Зазначила, що ОСОБА_6 стала казати про неї, що вона є недієздатною та «віджитою» людиною. В 2019 році між нею та ОСОБА_6 було заключено Договір довічного утримання, до цього у них були нормальні відносини. А після укладання договору відносини між ними почали спілкуватися. Племінница приходила до неї з дочкою, приносили ліки заспокійливі і для засвоєння їжі. Вони запропонували укласти Договір довічного утримання, спочатку вона не погодилась підписувати його. Але племінниця разом з помічником нотаріуса вмовили її на підписання даного договуру. Племінниця вже 3 місяці тримає в себе її медичну карточку і не віддає, вона не має можливості звернутись до лікаря. Поліція зобов`язала її повернути картку і вона пообіцяла це зробити, але на даний час цього не зробила. Після того як був укладений Договір Довічного утримання, до неї прийхала дочка ОСОБА_9 разом з дітьми та зайняла кімнату і залишилась ночувати, це прожовжується на протязі тривалого терміну. В неї ніхто не брав дозволу на проживання в квартирі, обґрунтовуючи це тим, що це не її квартира. Діти після школи постійно купались, а ОСОБА_4 після 22 години починала прати і квартира наповнювалась паром і їй було тяжко дихати, в зв`язку з чим вона почала вживати препарати для дихання. Потім вони починали готувати та смажити. Був випадок, коли ОСОБА_6 штовхнула її, і її відвезли в лікарню, зробили операцію, через два тижні привезли додому. Дома вона була в тяжком стані, їжу їй залишали на стільці, вранці її погодують і все. Все було холодне і не смачно. Ввечері ОСОБА_6 приїзжала до неї пізно, після 10 години, вона не ївши залишалась в кроваті на ніч. В березні 2022 року в неї був дуже підвищений тиск і вона попросила ОСОБА_9 викликати швидку допомогу, але вона цього не зробила. Зазначає, що був такий випадок, коли вона сиділа на кухні і ОСОБА_9 взяла її «за шкірки» і скинула на підлогу, вона вдарилась головою та зашилась. Швидку ніхто не викликав. Вона потихеньку спустилась до низу, звернулась до чергової по підїзду щоб їй викликали дільничного, але цього також зроблено не було. ОСОБА_6 не давала їй спілкуватися з іншими, закривала двері, заклеювала їх на ліпучку, в їжу підмішували якісь ліки, після чого їй було погано, в неї була сильна слабкість. Її почали підкормлювати сусіди. Водоп`ян ніколи не виводила її на повітря. Спільного проживання у них не може бути, оскільки, це страшно для її життя.
Адвокат Огородній А.Б., який діє в інтересах заявика ОСОБА_1 , в судовому засіданні заяву підтримав в повному обсязі та просив її задоволити.
Зацікавлена особа ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви. Надала суду заперечення.
Додатково зазначила, що заявниця багато чого нафантазувала. В 2018 році, коли заявниця впала, то вона залишилась за нею доглядати пока вона не стала на ноги. З кожним тижднем їй ставало легше, вони читали молитви. Вона була з нею і день і ніч. Задишка в неї була постійно, і ідо того як вона впала. Вона її кормила, поїла, мила. Зазначила, що ОСОБА_1 сама запропонувала укласти Договір довічного утримання.Весь час вона за нею доглядала. Вона дуже старалася та не вона не робила нічого поганого. Заявниця просить відвезти її до м. Москви на цвинтар, вона цього зробити не може. Де медична картка заявниці їй не відомо. Ключі від квартири є і в неї і в ОСОБА_1 . Вона не казала, що вона хвора. В психіатричну лікарню ходили, оскільки, направлення було. Заявниця почала забувати, що робила. Вона давала їй приймати тільки ті ліки, які прописував лікар.
Адвокат Василенко М.В., яка діє в інтересах зацікавленої особи ОСОБА_6 , в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначила, що сторін вона знає в зв`язку зі своєю роботою. Свідок була членом ОСББ, потім Головою ОСББ. Перший раз вона зайшла в квартиру, коли необхідно було робити перевірку. Вони зайшли в ванну кімнату, там було чисто. Заявниця ОСОБА_11 ніколи не виходила. Завжди була ОСОБА_12 , чисто було і на кухні і в ваній. Взагалі в квартирі чистота. Був випадок, коли ОСОБА_13 в ліфті каже, що їй на другий поверх, а сама натискає восьмий.
Через стіни чути ідеально, що робиться в квартирі. Якби в квартирі були крики, то це б всі чули. Мешканці зверху ніколи не жалілись на шум з квартири ОСОБА_14 . Внизу в підїзді в них є консьєржка, ОСОБА_11 ніколи не просила її щоб викликали поліцію чи швидку допомогу. Всі сусіди в шоці від такої ситуації, просто є зацікавлені особи. ОСОБА_11 вона виходить гуляти лише о девятій годині вечора. На думку свідка, загрози для заявниці ніякої немає. Всі примхи, які вона хотіла виконувались, вона сама хотіла щоб її записували в салони на манікюр, педикюр, перукарню. Вона охайна, в квартирі охайно. Звернення до поліції ініціювали інші люди.
Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що з заявником вона перебуває в дружніх відносинах, а ОСОБА_6 вона не знає взагалі. Вказала, що з заявницею раніше спілкувались дуже тісно, а після похоронів чоловіка перестали. ОСОБА_6 підходила декілька разів з добрими намірами, і казала щоб вона зайшла до ОСОБА_13 . Коли вони йшли в перукарню, то свідок казала, що ОСОБА_14 запрошувала її не чай, на що ОСОБА_6 казала, що це може відбуватися тільки за її присутності. З часом ОСОБА_13 почала приходити до неї на чай, а згодом вона, взагалі, її годувала.Вона її розповідала, що боїться, потім прийшла і впала на коліна, вона викликала поліцію, в зв`язку з тим, що заявниця казала, що вона боїться перебувати в квартирі. До цього днів за 10 ОСОБА_14 просила її щоб вона позвонила адвокату і вони заключили договір, після цього через тиждень викликала адвоката. І вона казала, що боїться того, що прийде ОСОБА_6 та викличе поліцію, з її слів, ОСОБА_6 їй погрожує та говорить про те, що «здасть її в дурдом», її ніхто не годував, ОСОБА_6 била ОСОБА_14 . ОСОБА_13 боїться повертатися до квартири, в зв`язку з тим, що ОСОБА_6 матиме можливість її отруїти. Після того, як ОСОБА_13 переїхала до неї проживати, то остання боялася спати, вона довго її віпаювала. Служба опіки та піклування приходили та спілкувались, і вона казала що хоче щоб до неї приходив спец робітник. Вона була присутньою при тому, як ОСОБА_6 не пускала додому ОСОБА_13 . При вчинені насильства вона присутньою не була.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона являється донькою ОСОБА_6 . На її думку, ОСОБА_6 не могла такого зробити. Вони, разом з мамою, прийшли до заявниці вже тоді, коли вона була в дуже тяжкому стані і вони почали за нею доглядати, мама весь час за нею доглядала і підняла її на ноги. Був випадок, коли заявниця впала в квартирі і її мама викликала МЧС, щоб відкрити двері. Через рік бабушка знову середночі впала, коли всі спали. ОСОБА_13 була проведена дорога операція для того, щоб вона змогла ходити. І вона ходила, мама залишала бабушку в той час, коли остання мала змогу передвигатися і то, тільки в тому випадку, коли їй необхідно було виїхати за місто. Вказала, що ОСОБА_6 був перенесений інсульт, вона ніколи не дозволяла собі висловлюватися нецензурними словами. Іноді ОСОБА_6 казала, що бабушка звинувачувала її в чомусь не по заслузі. У бабушки завжди на столі готовий сніданок, та те що вона любить. В бабушки була їжа, бубушка серед ночі робить зарядку, від полу віджимається декілька разів. Коли робили аналізи, то бабушка знаходиться в кращому стані ніж мама. Бабушка 2 рази на рік була на консультації у лікаря. До бабушки приїзжав додому гінеколог, невропатолог. Коли у бабушки проблеми з кишечником, то мама дома клізми її робила, готувала до процедур. У бабушки складний характер. Також, вказала, що бабушка дозволила їй прожити в 2019 році в квартирі, протягом 2019 року все в квартирі оплачувала вона, в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » постійно купувала продукцію на всю сім`ю, комунальні послуги по цей день сплачує вона. Після 2019 року вони з ОСОБА_6 вирішили, що вона купляє продукти, а свідок сплачує комунальні послуги. Коли необхідно було їздити до поліклініки, то вони завжди викликали таксі і відвозили бабушку. На її думку, бабушка не страждає. Чому бабушка має намір розірвати Договір довічного утримання їй невідомо. Коли бабушці було погано, то вона завжди називала її маму «дочинькой», бабушка це рідна душа. Насилля ніякого не було, вони її не ображали і нічого поганого не робили.На даний час баб ушка мешкає в квартирі АДРЕСА_3 . Коли діяв обмежувальний припис, то мама не ходила до неї. Після закінчення терміну обмежувального припису, вони прийшли до квартири і поприбиралися там. Бабушка не хоче спілкуватися з ними, в неї ключи від квартири є, вона вільно пересувалась. Також свідок повідомила, що ОСОБА_13 пореїхала до України в 2007 році, в зв`язку з тим, що в неї більше не було близьких, вона продала квартиру в АДРЕСА_4 вони обирали разом, Договір купівлі-продажу оформили на її ім`я з ініціативи ОСОБА_13 . Через пів року її викликали з роботи ї бабушка повідомила їм, що вона на той час сама все придумала і забрала в неї квартиру. В зв`язку з цим, вона добровільно відділа їй квартиру, в 2009 році подарували їй квартиру. А в 2018 році бабушка сама їм зателефонувала і запропонувала помиритись, вони попили чаю, бабушка попросила вибачення. В жовтні 2018 року вона лежала в лікарні, а в грудні 2018 року бабушка впала і вони до неї приїхали. В січні 2019 року був оформлений Договір довічного утримання, в грудні 2019 року бабушка поламала ногу. Вони її берегли, «лілеями», лікували, годували та нормально відносились
Суд, заслухавши пояснення заявника ОСОБА_13 , адвоката Огороднього А.Б., заінтересованої особи ОСОБА_6 , адвоката Василенко М.В., свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_4 , заслухавши диск з «Аудіо-записом» повідомлення ОСОБА_13 та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначений главою 13 розділу ІV «Окреме провадження» ЦПК України.
Відповідно до ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
Згідно частини 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.
В судовому засіданні встановлено, що 19 січня 2019 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_6 укладено Договір довічного утримання (догляду).
Відповідно до п. 1 Договору, Відчужував передав у власність Набувачеві, а Набувач прийняла від Відчужувача у власність квартиру за АДРЕСА_1 , взамін чого Набувач зобов`язується забезпечувати утриманням та доглядом довічно Відчужувача, на умовах, встановлених даним договором.
Статтею 3 Конституції України проголошено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Статтею 27 Конституції України визначено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.
Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства. У разі, якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.
Згідно статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана, зокрема особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.
Як визначено п. 3, 6, 7, 8 та 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.
Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.
Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, зокрема подружжя, колишнє подружжя.
Положеннями частин 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).
Частиною 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України)
Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Брати участь у доказовій діяльності можуть усі особи, які беруть участь у справі, це їх право. Однак доказування кожної обставини, яка має значення для ухвалення рішення у справі, на підставі закону стає обов`язком певного суб`єкта. У процесуальній діяльності небайдуже, хто зобов`язаний бути активним у встановленні факту, оскільки завжди має бути можливість покласти наслідки його недоведеності на когось із учасників процесу.
Розподіл і роз`яснення сторонам їх обов`язку щодо доказування - це функція суду в рамках юрисдикційної процедури, це завдання суду організувати дійсно змагальний процес. Розподілити тягар доказування у справі - це означає зробити припущення про наявність або відсутність юридичних фактів на користь однієї із сторін. Якщо противна сторона твердженнями і доказами не може переконати суд у хибності такого припущення, то припущення трансформується у твердження про наявність відшукуваного факту, яке буде відображено у мотивувальній частині судового рішення.
В матеріалах справи є Лист Головного управління національної поліції в Черкаській області № 25/0-25аз від 07.10.2022, з якого вбачається, що відповідно до даних інформаційно-комунікаційної системи інформаційного порталу Національної поліції в період часу з 22-00 год. 17.03.2022 по 23-55 год. 17.03.2022 безпосередньо до відділу служби «102» управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управлуправліннянальної поліції в Черкаській області громадянка ОСОБА_1 не зверталась. Водночас, інформують, що 18.03.2022 о 20-07 год. по спецлінії «102» надійшло повідомлення від громадянки, яка назвалась ОСОБА_13 про те, що племінниця нанесла їй тілесні ушкодження. БШМД не потребує. Більше інформації не вдалось дізнатись у зв`язку з вадами слуху заявниці. Дана подія зареєстрована в ІКС ІПНП до єдиного обліку зааяв і повідомлень про вчинені правопорушення та інші події Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області за № 9953 від 18.03.2022.
На думку суду, дане повідомлення не підтверджує факту вчинення насильства відносно ОСОБА_13 .
Також, як вбачається зі Звернення від мешканців будинку за адресою АДРЕСА_5 , адресованого Начальнику Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області полковнику поліції Володимиру Матюшенко, - «до них, мешканців будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 звернулась ОСОБА_6 , яка є доглядальницею за ОСОБА_13 , що проживає за вищевказаною адресою, з проханням засвідчити та підтвердити належне виконання нею обов`язків, як доглядальниці за людиною похилого віку. В 2019 році між ОСОБА_6 та ОСОБА_13 був підписаний Договір «Про довічне утримання». З 2019 року і по теперішній час скарг та нарікань за неналежний догляд від ОСОБА_13 та сусідів не надходило ні до членів правління ОСББ «Югославський», ні до дільничного. Голова правління ОСББ «Югославський» та сусіди будинку, в якому мешкає ОСОБА_13 , можуть засвідчити порядок, охайність в помешканні, взаєморозуміння, доброзичливість між ОСОБА_6 і ОСОБА_13 та уважне, турботливе ставлення ОСОБА_6 та ОСОБА_13 . В 2019 році ОСОБА_11 отримала травму тазостегнового суглобу, що і спричинило оформлення договору «Про довічне утримання». ОСОБА_6 доглядала ОСОБА_13 як в лікарні, під час лікування, так і вдома, під час реабілітації. З метою постійного догляду в цей непростий період ОСОБА_6 перейшла жити до помешкання ОСОБА_13 . Відношення між жінками, які спостерігали сусіди, оточуючі вважали родинними. Після спливу часу домашньої реабілітації ОСОБА_11 почала самостійно ходити, навіть не використовувала милиці. Такий результат одужання є незаперечним свідченням гарного, уважного людяного ставлення ОСОБА_6 до літньої хворої людини». Даний лист засвідчений підписами сусідів.
Також, заявниця ОСОБА_13 при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису, надала звернення до Президента України, Офісу президента України, Генеральному прокурору України зі зверненням та Повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Проте, результатів розгляду даних скарг суду не надано.
Звертаючись до суду із даною заявою про видачу обмежувального припису, заявниця ОСОБА_13 вказує на те, що її племінниця чиннить відносно неї психологічне, фізичне, економічне насильство. Проте доказів цього суду не надано.
На думку суду, заявницею ОСОБА_13 не підтверджено конфлікту між нею та ОСОБА_6 ,
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
За таких підстав, враховуючи вищевикладене, суд вважає доводи заявниці необґрунтованими та приходить до висновку про необхідність відмови в видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_6 .
Керуючись Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352, 3501-3508 ЦПК України, суд, -
Заяву ОСОБА_13 , заінтересована особа: ОСОБА_6 про видачу обмежувального припису залишити без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 28 жовтня 2022 року

Головуючий: О. Г. Казидуб