Справа № 192/1191/22
Провадження № 2-н/333/288/22
У Х В А Л А

Іменем України

27 жовтня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Дмитрієва М.М., розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на неповнолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В:

27 жовтня 2022 року з Солонянського районного суду Дніпропетровської області до Комунарського районного суду м. Запоріжжя на підставі ухвали судді від 12 вересня 2022 року надійшла цивільна справа за заявою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 ЦПК України справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. При цьому згідно з ч. 1 даної статті спори між судами про підсудність не допускаються.

Однак, ознайомившись з матеріалами заяви та ухвалою судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2022 року, приходжу до наступних висновків.

Як вбачається з ухвали судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2022 року, направляючи справу для розгляду до Комунарського районного суду м. Запорожжя, суддя, посилаючись на положення ч. 8 ст. 165 ЦПК України, виходив з того, що заявник ОСОБА_1 зареєстрована в Єдиній інформаційній базі даних внутрішньо переміщених осіб Запорізької області, має довідку ВПО від 23.05.2022 року № 2327-, яка видана управлінням соціального захисту населення ЗМР по Комунарському району, що територіально знаходиться у Комунарському районі м. Запоріжжя, а відтак вказана справа не підсудна Солонянському районному суду Дніпропетровської області.

Так, частиною 8 ст. 165 ЦПК України передбачена можливість постановлення ухвали про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю, якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника - юридичної особи або фізичної особи-підприємця буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду.

Можливості передачі заяви про видачу судового наказу за підсудністю у разі, якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження заявника або боржника - фізичної особи буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, нормами ЦПК України не передбачено.

В даному випадку заявник подала заяву про видачу судового наказу, посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 162 ЦПК України. Боржник ОСОБА_3 не є юридичною особою або фізичною особою-підприємцем, в поданій заяві боржником є фізична особа, а відтак процесуальні підстави для передання заяви про видачу судового наказу за підсудністю відсутні, а справа помилково надіслана до іншого суду за підсудністю.

За правилами п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

За наведених обставин, враховуючи те, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, а передача заяви про видачу судового наказу за підсудністю відносно фізичної особи нормами ЦПК України не передбачена, а тому вважаю за необхідне на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України повернути дану справу на розгляд Солонянського районного суду Дніпропетровської області, як помилково направлену до Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

При цьому, слід зазначити, що у даному випадку відсутній спір щодо підсудності справ між судами, з урахуванням положень ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Так, Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124).

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; нормативно-правовий акт, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Крім того, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ст.378 ч.1 ЦПК України).

Отже, суд повинен суворо дотримуватися правил підсудності.

Керуючись ст.ст. 27, 165, 353, 354, 378 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на неповнолітніх дітей повернути до Солонянського районного суду Дніпропетровської області для розгляду за підсудністю, як помилково направлену до Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Копію ухвали направити позивачу та її представнику.

Ухвала складена 27 жовтня 2022 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва