Провадження№2/522/1690/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року

Приморський районний суд міста Одеси в складі:

Головуючого судді Косіциної В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Релігійної організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення.

ВСТАНОВИВ:

14 вересня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов Релігійної організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення.

01 грудня 2021 рокуприйнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, встановлено загальний порядок розгляду справи.

15 лютого 2022 року до суду від представника відповідача С. Машевські адвоката Логовського В.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові.

26 серпня 2022 року від представника позивача адвоката Попова С.Ю. надійшла до суду відповідь на відзив на позовну заяву про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, в якому просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

11 жовтня 2022 року на електронну адресу суду від представника позивача Релігійної організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України» адвоката Попова С.Ю. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час, дату і місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Судом на підставі доказів наданих позивачем встановлені наступні обставини, юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 04.10.2004 року виданого на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 03.09.2004 року № 2865 Німецькій Євангелично-лютеранській Церкві України належить на праві приватної власності об`єкт (адміністративний будинок), який в цілому складається з нежилої будівлі, загальною площею 1556,2 кв.м розташований в АДРЕСА_1 , що підтверджується також і витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (Т.1, а.с. 70-71).

Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 17.08.2018 року вих. № 16608-18, об`єкт нерухомого майна: АДРЕСА_1 за технічними показниками може бути поділений (Т.1, а.с. 85-86).

Судом встановлено, що у період з 2014 року по 13 травня 2021 року ОСОБА_1 займав посаду Єпископа Церковного Управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України.

На підставі листа Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № 1401/01-07 від 06.07.2021 року судом встановлено, що станом на 30.06.2021, Департаментом проведено реєстрацію місця проживання наступних осіб за адресою: АДРЕСА_2 : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації місця проживання 24.01.2019; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата реєстрації місця проживання 24.01.2019; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата реєстрації місця проживання 24.01.2019; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дата реєстрації місця проживання - 09.01.2020 (Т.1, а.с. 89).

На підтвердження вказаного, позивачем подано до суду копії заяв ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про реєстрацію місця проживання (Т.1, а.с. 92-97).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є дітьми відповідача ОСОБА_5 , а ОСОБА_2 його дружиною.

Судом встановлено, що Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради № 1401/01-07 від 06.07.2021 року звернувся до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, яка в свою чергу, листом від 13.07.2021 року №01-11/1211/2вих повідомила про те, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 не є житловим, кирха. Так, за відомостями Приморської районної адміністрації Одеської міської ради жодна організація не здійснює обслуговування будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим, Департамент не має можливості отримати інформацію про осіб, місце проживання яких було зареєстровано у квартирі АДРЕСА_3 будинку за вищевказаною адресою до 05.04.2016 року (Т.1, а.с. 90).

Як вбачається з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником релігійної організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України» є ОСОБА_6 з 13.05.2021 року (Т.1, а.с. 45-46).

Згідно до ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. ст. 317, 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У постанові Верховного Суду України, від 27 травня 2015 року, у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення ст. 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Згідно правової позиції ВСУ, викладену у Постанові, від 16.11.2016 року по справі № 6- 709цс16 ВСУ, в якій зазначено, що у відповідності до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Отже, наведені вище норми цивільного законодавства України та встановлені в ході судового розгляду обставини дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Судом встановлено, що позивач є власником майна у вигляді адміністративного будинку, яка належить на праві приватної власності за адресою АДРЕСА_1 .

Також позивач згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є власником квартири АДРЕСА_4 .

При цьому судом встановлено, що між сторонами відсутній договір щодо права та порядку користування відповідачами приміщенням.

Судом встановлено також, що відповідачі були та є власниками інших жилових приміщень.

Так ОСОБА_7 був власником квартири, загальною площею 46,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 з 04.08.2020 року по 20.07.2021 року. Зазначену квартиру він 20.07.2021 року подарував свої доньці ОСОБА_4 , яка є власником на сьогодняшній день.

ОСОБА_2 була власником квартири, загальною площею 39,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6 , яку 20.07.2021 року вона подарувала ОСОБА_8 . На даний час ОСОБА_2 є власником квартири, загальною площею 69,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_7 , яку вона придбала на підставі договору купівлі продажу з ОСОБА_3 .

Також ОСОБА_2 є власником квартири55 по АДРЕСА_8 .

Тобто у разі задоволення позовних вимог та виселення відповідачів, суд не порушить їх право на повагу до житлао у розумінні ст. 8 Конвенції.

У відповідності до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Суд встановив, що реєстрація та проживання відповідачів в квартирі, яка є приватною власністю позивача, створює перешкоди у користуванні своїм майном, що є прямим порушенням статті 319 Цивільного кодексу України.

З відзиву відповідача ОСОБА_1 вбачається, що він вважає що його та членів його родини реєстрація та проживання у квартирі АДРЕСА_4 є законними, його виселення порушить його право на житло та й створить труднощі як для іноземця.

Суд не приймає доводи відповідача з наступних пдстав.

Власником квартири АДРЕСА_4 є позивач, договору щодо порядку користування між сторонами не має, а тому законних підстав для проживання в квартирі теж не має.

У членів родини відповідача ОСОБА_9 наявне у власності житло та він у разі необхідності може зареєструвати своє місце проживання у квартирі дружини. Більш того й у відповідача на момент реєстрації у спірному житлі була у власності квартира, яку він в подальшому подарував доньці.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, з урахуванням чого вважає позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, ст. ст. 76-77, 81, 247, 263-265, 282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Релігійної організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення задовольнити.

Усунути Релігійній організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України» перешкоди у здійсненні права власності квартирою загальною площею 236,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), шляхом виселення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) без надання іншого житлового приміщення.

Усунути Релігійній організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України» перешкоди у здійсненні права власності квартирою загальною площею 236,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), шляхом виселення ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ), без надання іншого житлового приміщення.

Усунути Релігійній організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України» перешкоди у здійсненні права власності квартирою загальною площею 236,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), шляхом виселення ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ; РНОКПП: невідомий), без надання іншого житлового приміщення.

Усунути Релігійній організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України» перешкоди у здійсненні права власності квартирою загальною площею 236,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), шляхом виселення ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ; РНОКПП: невідомий), без надання іншого житлового приміщення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 25 жовтня 2022 року.

Суддя Косіцина В.В.

25.10.2022