Справа № 161/9890/22
Провадження № 2/161/3457/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Олексюка А.В.,

при секретарі Гичці М.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом адвоката Лавренчука Олександра Володимировича в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої злочином, -

встановив:

Адвокат Лавренчук О.В. звернувся в суд в інтересах ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої злочином. Свій позов обгрунтовує тим, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.05.2022 р. клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 задоволено, звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ст.125 ч.2 КК України на підставі ст. 49 ч.1 п.2 КК України в зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження № 0000447 від 08.02.2019 закрито, цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_1 залишено без розгляду. Згідно з обвинувальним актом, встановлено, обвинувачений ОСОБА_2 ,11.01.2019, близько 18:30 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у квартирі АДРЕСА_1 , усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень, на ґрунті особистих неприязних відносин, в ході словесного конфлікту із потерпілим ОСОБА_4 , тримаючи в правій руці кухонний ніж, умисно наніс ним порізи в ділянці долоні лівої руки потерпілого ОСОБА_4 , а також ряд ударів у ділянку тулуба та лівої ноги. Згідно висновку експерта № 31 від 06.06.2019 у ОСОБА_4 було виявлено тілесні ушкодження, а саме: рубці овальної, лінійно-смужкоподібної, видовжено-овальної форми з чіткими, рівними краями, покриті щільними відпадаючими буро-коричневими кірками. Вказані тілесні ушкодження розташовані на шкірі в лівій здухвинній ділянці, на шкірі задньо-зовнішньої поверхні лівого стегна, зовнішньої поверхні лівої гомілки, внутрішньої поверхні нігтевої фаланги 1-го пальця лівої кисті, долонної поверхні середньої фаланги 2-го та 5-го пальця тієї ж кисті і являють собою сліди загоєних ран, котрі утворились внаслідок дії гострого колюче-ріжучого предмета, цілком можливо леза ножа. Вищеописані тілесні ушкодження належать до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для їх загоєння необхідний час більше шести діб. Таким чином, ОСОБА_4 були спричинені численні тілесні ушкодження, що підпадають під кваліфікацію кримінальних проступків, передбачених ч.2 ст. 125 КК України.

У зв`язку з тим, що в результаті нанесення тілесних ушкоджень ножем, на переконання позивача з метою вбивства, ОСОБА_4 відчував небезпеку для свого життя , був змушений терпіти гострий фізичний біль, підшукував лікарів-спеціалістів для відновлення початкового стану здоров`я, змінити роками встановлений спосіб та ритм життя, обмежити себе у повсякденних потребах та звичках, шукати додаткові кошти на лікування, за відсутності вибачень обвинуваченого, позивач продовжує нести моральні страждання, які досить важко оцінити , оскільки ОСОБА_4 досі відчуває, терпить біль та продовжує лікування. За таких обставин, враховуючи характер та обсяг моральних страждань, тривалість характеру немайнових втрат та можливості їх відновлення, беручи до уваги тяжкість вимушених змін у його життєвих зв`язках і стосунках з оточуючими, ступінь зниження престижу і ділової репутації, час та зусилля, які необхідні були для відновлення порушених прав, ОСОБА_4 вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає до стягнення становить 100 000 грн.

Оскільки ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито, тому беззаперечним є висновок, що позовну заяву про стягнення моральної шкоди необхідно пред`являти саме до ОСОБА_2 .

Просить суд позов задовольнити, стягнути з відповідача моральні збитки, завдані кримінальним правопорушенням у розмірі 100 000 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 30 000 грн. та інші витрати, пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 29.07.2022 р. у справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін.

16.09.2022 на адресу суду надійшов відзив відповідача, з якого вбачається, що причиною конфлікту, згідно ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.05.2022 р. по справі №161/9380/20, було те, що саме ОСОБА_4 першим наніс декілька ударів по обличчю та животу, чим спричинив відповідачу легке тілесне ушкодження. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 за даними фактами було закрито за нереабілітуючими підставами у зв`язку з спливом строків давності. До того ж ОСОБА_4 продовжує і на даний час здійснювати протиправні дії щодо відповідача, погрожує вбивством та розправою. В позові нічим не доводяться твердження, що ОСОБА_4 змінив свій роками установлений спосіб та ритм життя, оскільки він продовжує вести звичний для нього спосіб життя, причому ритмічно продовжуючи нападати на відповідача. Заперечує що стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, оскільки вважає, що докази їх понесення даних витрат позивачем саме в сумі 30 000 грн. є необгрунтованими та такими, що суперечать один одному. У зв`язку з наведеним, просить в позові відмовити.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Можайко І.О. в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні.заперечували щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення учасників справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України підставами звільнення від доказування є вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. У відповідності до ч.1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до вимог статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто, при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду необхідно встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Судом встановлено, що згідно висновку експерта №31 по матеріалах кримінального провадження у ОСОБА_4 були виявлені тілесні ушкодження, а саме: рубці овальної, лінійно-смужкоподібної, видовжено-овальної форми з чіткими, рівними краями, покриті щільними відпадаючими буро-коричневими кірками. Вказані тілесні ушкодження розташовані на шкірі в лівій здухвинній ділянці, на шкірі задньо-зовнішньої поверхні лівого стегна, зовнішньої поверхні лівої гомілки, внутрішньої поверхні нігтевої фаланги 1-го пальця лівої кисті, долонної поверхні середньої фаланги 2-го та 5-го пальця тієї ж кисті і являють собою сліди загоєних ран, котрі утворились внаслідок дії гострого колюче-ріжучого предмета, цілком можливо леза ножа. Вищеописані тілесні ушкодження належать до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для їх загоєння необхідний час більше шести діб (а.с.108-115 справа №161/11146/20, 1-кп/161/199/22 про обвинувачення ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.125 ч.2 КК України).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.05.2022 р. клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 задоволено, звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ст.125 ч.2 КК України на підставі ст. 49 ч.1 п.2 КК України в зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження № 0000447 від 08.02.2019 закрито, цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_1 залишено без розгляду (а.с.166 справа №161/11146/20, 1-кп/161/199/22 про обвинувачення ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.125 ч.2 КК України).

Як вбачається зі змісту ухвали, в судовому засіданні 26.05.2022 обвинувачений ОСОБА_2 подав письмове клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності згідно зі статтею 49 КК України не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими (Постанова Верховного Суду від 14 лютого 2018 рою/ № 398/571/15-ц).

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Таким чином обставини вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а саме спричинення ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень, встановлені ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.05.2022 р., та не підлягають доказуванню згідно вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач просив стягнути з відповідача заподіяну йому моральну шкоду, у зв`язку із вчиненням останнім кримінального правопорушення.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна позивачу внаслідок протиправних дій відповідача.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини першої статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в п. 9 постанови № 4 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд погоджується зі обґрунтуваннями позивача завданої йому моральної шкоди внаслідок скоєння злочину, яка полягає у переживаннях, душевному та фізичному болю, психологічному дискомфорті, що призвело до зміни звичного способу його життя та потребувало додаткових зусиль для відновлення.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд врахував характер вчиненого кримінального правопорушення, ступінь вини обвинуваченого, характер немайнових втрат, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, тривалість неправомірних дій та дійшов висновку, що заявлений потерпілим розмір моральної шкоди у сумі 100 000 гривень є завищеним і з відповідача необхідно стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

Як встановлено судом, правнича допомога надавалась позивачу ОСОБА_4 адвокатом Лавренчуком О.В. на підставі договору про надання правової допомоги від 12.01.2019, ордера, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №365 (а.с. 3-5).

Згідно прибуткового касового ордера №181 від 23.07.2020 та квитанції до прибуткового касового ордера №181 від 23.07.2020 ОСОБА_4 сплатив за надання правничої допомоги за Договором про надання правової допомоги від 12.01.2019 р. у справі щодо представництва інтересів потерпілого у кримінальному провадженні про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України, в тому числі щодо представництва інтересів потерпілого на стадії досудового розслідування та цивільного позивача в суді першої інстанції в розмірі 30 000 грн.(а.с.6)

Дослідивши надані докази на підтвердження витрати на професійну правничу допомогу адвоката, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачені витрати за надання професійної правничої допомоги, які можна вважати необхідними і неминучими для позивача, який був змушений до залучення професійної допомоги адвоката.

Крім того позивача звільнено від сплати судового збору за подання позову про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, на підставі п. 6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Тому судовий збір за задоволення вимоги про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, підлягає стягненню з відповідача в користь держави.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в сумі 30 000,00 грн.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційною до задоволених позовних вимог, зокрема: 9000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а також 1000 грн судового збору в дохід держави.

На підставі ст.ст. 16, 23, 1166, 1167, 1177 ЦК України, керуючись 4, 12, 19, 76, 81, 82, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 280-282, 289 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 моральні збитки, завдані вчиненим О.М. Близнюком кримінальним правопорушенням у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу в розмірі 9000 (дев`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1000 (одну тисячу) гривень судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 07.08.2018, орган 0710.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 24.10.2022.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк