Справа № 545/2303/21
Провадження № 2/545/141/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2022 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Стрюк Л.І.

з участю секретаря Артеменко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи тим, що він з 1997 року проживав із відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання вели спільний побут та мали спільний бюджет, у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 . Згідно з договором купівлі-продажу від 12.05.2000 за рахунок коштів, отриманих сторонами спільною працею, нами був придбаний житловий будинок з надвірними побудовами та приватизованою земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , який оформили на ім`я ОСОБА_4 09.12.2003 року сторони зареєстрували шлюб. У зв`язку з тим, що зазначене майно було набуто сторонами внаслідок спільної праці за спільні кошти, просив визнати спірний житловий будинок з надвірними побудовами та приватизованою земельною ділянкою спільною сумісною власністю та визнати за ним право власності на Ѕ частину зазначеного майна.

Представник відповідачки надав відзив на позов, у якому просив повністю відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що зазначені позивачем неофіційні доходи, які він вклав у купівлю житлового будинку, не підтверджуються жодним доказом. Окрім того, згідно із договором купівлі-продажу від 20.01.1999 року колишнім чоловіком відповідачки ОСОБА_5 був проданий житловий будинок, що розташований в с.Митченки Бахмутського району Київської області, у якому сторони проживали до його продажу, а потім переїхали жити до батьків відповідачки. Зазначив, що спірний житловий будинок був придбаний за грошові кошти, надані батьками відповідачки, та колишнім чоловіком від продажу будинку у с. Митченки. Вважає, що КпШС України, який діяв до 1 січня 2004 року та був чинний на час набуття зазначеного спірного майна, не передбачав виникнення права спільної сумісної власності на майно, придбане у період спільного проживання чоловіка та жінки без шлюбу. Також просив застосувати позовну давність з огляду на те, шлюб був розірваний рішенням суду від 25.02.2015 року, а із позовом про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ ОСОБА_1 звернувся у липні 2021 року, поважних причин пропуску встановленого законом строку звернення до суду не зазначав.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов повністю, надав пояснення, що за змістом аналогічні тим, які викладені у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову повністю з підстав, зазначених у відзиві та запереченнях на відповідь позивача на відзив на позов.

Суд, заслухавши представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 12.05.2000 року ОСОБА_6 придбала житловий будинок з надвірними побудовами та приватизовану земельну ділянку розміром 0,11 га, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

09.12.2003 року сторони зареєстрували шлюб у виконкомі Микільської сільської ради Полтавського району за актовим записом 10 (а.с.19).

Згідно із довідками Терешківської сільської ради №№2287 та 2288 від 12.07.2021 року ОСОБА_1 з 26.10.1998 року по 25.02.2004 року був зареєстрований в АДРЕСА_1 , у домоволодінні сім`ї ОСОБА_7 , разом із ним за цією адресою були зареєстровані ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , які 19.12.200 року вибули в АДРЕСА_1 ; із 25.02.2004 року по теперішній час ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 , у домоволодінні ОСОБА_2 (а.с.17).

Відповідно до заочного рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 25.02.2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний (а.с.20-21).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 (мати відповідачки) повідомила, що у 1998 році її дочка із зятем ОСОБА_1 жили разом із нею приблизно 2 роки, а потім вона із чоловіком допомогли дочці купити спірний житловий будинок, у т.ч. і за рахунок коштів, які були у дочки після продажу будинку із колишнім чоловіком.

Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та надали аналогічні за змістом свідчення у яких повідомили про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сімєю у той час, коли придбавали будинок у АДРЕСА_1 . Підтвердили, що ОСОБА_1 у той період постійно їздив на заробітки.

Згідно зі ст. 60 СК України (чинного з 1 січня 2004 року) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення закону було закріплено й у ст. 22 КпШС України, який діяв до 1 січня 2004 року та був чинний на час набуття зазначеного спірного майна.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», який втратив чинність з 21 грудня 2007 року, роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст. ст. 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).

У відповідності зі ст. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в судовій практиці по застосуванню Кодексу про шлюб та сім`ю України» - правила статей 22, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім`ю України не можуть застосовуватись до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Посилання представника позивача на те, що спільне майно було придбане внаслідок спільної праці сторін суд не може взяти до уваги, оскільки на час придбання будинку, у травні 2000 року, діяв Кодекс про шлюб та сім`ю України, норми якого не передбачали виникнення права спільної сумісної власності на майно, придбане у період спільного проживання чоловіка та жінки без шлюбу.

Враховуючи, що житловий будинок з надвірними побудовами та приватизованою земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , був придбаний відповідачем до реєстрації сторонами шлюбу, тому поділу не підлягає.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258-260 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя: Л. І. Стрюк