Справа № 727/9410/22
Провадження № 2-з/727/21/22
УХВАЛА

25 жовтня 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі: головуючого-судді: Одовічен Я.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , про забезпечення позову та забезпечення доказів до подання позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ :

Представник заявника до подання позовної заяви було подано заяву про забезпечення позову та доказів.

У заяві представник посилався на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 травня 1984 року. Рішенням Шевченківського районного суду у справі № 725/1408/20 від 18 травня 2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був розірваний

Перебуваючи у шлюбі, заявнику ОСОБА_1 рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради №86/4від 15.03.1989 року була виділена земельна ділянка під садівництво по Горіхівському завулку,3 в місті Чернівці. На вказаній земельній ділянці перебуваючи у шлюбі почалося будівництво житлового будинку, який був зданий у експлуатацію рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради 13.01.2004 року.

Право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами було оформлено на ОСОБА_3 . Вказана обставина підтверджена копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно яке складається з: Житлового будинку загальною площею 61.50 кв.м. з належними до нього будівлями та спорудами, яке розташовано за адресою АДРЕСА_1 перебуває у приватної власності, ОСОБА_3 від 30.04.2004 року. Дане нерухоме майно було спільною сумісною власністю подружжя станом на 2004 рік.

Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно якої за реєстраційним номером 5691946, об`єкт нерухомого майна який складається з: Житлового будинку загальною площею 61.50 кв.м. з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 перебуває у приватної власності, ОСОБА_3 на підставі договору дарування засвідченого приватним нотаріусом Глуговським В.В. 18.05.2006 року. Як було встановлено, даний договір дарування був вчинений на ім`я ОСОБА_3 громадянкою ОСОБА_4 , яка була власницею вказаного будинковолодіння відповідно до договору купівлі-продажу засвідченого тим же приватним нотаріусом 07.03.2006 року. Законність вчинених нотаріусом договорів можливості не мають, оскільки у заявника відсутні вказані угоди.

ОСОБА_1 має намір пред`явити позов до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, визнання спільною сумісною власністю майно набуте під час шлюбу.

А тому просив забезпечити позов шляхом накладення арешту та заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна, яке складаються з житлового будинку з по господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 .

Також просив забезпечити докази шляхом витребування в Державного нотаріального архіву у Чернівецькій області копії договору дарування з додатками від 07.03.2006 року та купівлі-продажу з додатками до нього від 18.05.2006 року на житловий будинок з по господарськими будівлями, розташованого за адресою Горіхівський тупик № 3 в місті Чернівці засвідчених приватним нотаріусом Глуговським В.В.

Дослідивши подану до подання позовної заяви, заяву про забезпечення позову та доказів, суд приходить до наступного висновку.

Так, представником заявника було подано до суду одну заяву, в якій одночасно об`єднані вимоги щодо забезпечення позову та забезпечення доказів.

Суд звертає увагу на те, що Цивільно-процесуальним кодексом України порядок забезпечення позову та доказів регулюється різними самостійними нормами, зокрема: порядок забезпечення позову регулюється главою десятою Кодексу, а порядок забезпечення доказів главою п`ятою Кодексу. Порядок розгляду вказаних заяв не є ідентичним.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Згідно роз`яснень, що надані в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та реально існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч. 1 ст.151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

До заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що заява про забезпечення позову подана без додержання вимог ст.151 ЦПК України.

Так, у поданій до суду заяві про забезпечення позову відсутні інші відомості, потрібні для забезпечення позову, зокрема: долучена до матеріалів заяви про забезпечення позову інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно датована 15.09.2021 року та не містить актуальної інформації про власника об`єкта нерухомого майна: житлового будинку з належними до нього будівлями і спорудами, що знаходиться по завул. Горіхівському, 3-А м. Чернівці.

Вищевикладене дає правові підстави для висновку, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 ЦПК України.

Згідно вказаного висновку повернення заяви про забезпечення позову не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не перешкоджає особі повторно звернутися з даною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, які стали підставою для її повернення.

Практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свободвизнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватися, зокрема, для дотримання правил судової процедури та це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Відповідно до ч. 9 ст.153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

За таких обставин, заява про забезпечення позову, підлягає поверненню заявнику.

Щодо поданої заяви про забезпечення доказів суд вказує на таке:

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

За змістом ч.4 ст.116 Кодексу забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія. Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу.

Відповідно до ст. 117 ЦПК України, встановлено, що у заяві про забезпечення доказів зазначається: 1) найменування суду, до якого подається заява; 4) докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; 5) обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

У заяві про забезпечення доказів не обґрунтовано з яких підстав заявник звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з заявою про забезпечення доказів, зважаючи на те, що засіб доказування та місце, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія (Державний нотаріальний архів у Чернівецькій області) знаходяться в м.Чернівці по вул.Текстильників, 1, що знаходиться на території Першотравневого району м.Чернівці.

Окрім того, суд звертає увагу, що до матеріалів заяви про забезпечення позову та забезпечення доказів долучено одну квитанцію про сплату судового збору на суму 992 грн. 80 коп., у зв`язку з чим суд не має можливості роз`єднати вимоги вказаної заяви.

Згідно вимог ч. 4 ст.117 ЦПК України суд, встановивши, що клопотання (заява) про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, повертає його заявнику, про що постановляє ухвалу.

Разом з тим, суд керуючись своїм правом, вважає за можливе роз`яснити, що заявник може звернутися до суду з клопотанням про витребування таких доказів при розгляді справи по суті.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 149- 153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , про забезпечення позову та забезпечення доказів до подання позовної заяви - повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Одовічен Я.В.