Ухвала

26 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 199/7149/21

провадження № 61-10408ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу адвоката Бабенко Олени Анатоліївни як представника ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання домоволодіння особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати за нею та відповідачем право власності на 1/2 частку, за кожним, домоволодіння АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги ОСОБА_2 мотивовано тим, що з 07 липня 2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають спільну дитину - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2021 року шлюб між сторонами розірвано. У період перебування у шлюбі сторони за спільні кошти придбали домоволодіння АДРЕСА_1 , право власності на яке було зареєстровано у відповідному державному реєстрі за відповідачем. В період шлюбу відповідач не бажав укладати з нею договір про поділ домоволодіння, наразі вона позбавлена можливості розпоряджатись належною їй 1/2 часткою у праві спільної власності на спірне домоволодіння, у якому позивач зараз мешкає. Ураховуючи наведене, ОСОБА_2 просила позов задовольнити.

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати домоволодіння АДРЕСА_1 його особистою приватною власністю.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовано тим, що 14 грудня 2012 року його матір продала належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 за 36 000,00 доларів США. 19 грудня 2012 року ОСОБА_1 було придбано спірне домоволодіння за 26 256,00 доларів США (еквівалент) за кошти, отримані ним від своєї матері від продажу зазначеної вище квартири, що належала на праві власності його матері. При цьому його матір будь-якого іншого житла собі у власність не придбавала і не має, мешкає також за адресою спірного домоволодіння. Крім того, він взяв у борг у ОСОБА_4 6 000,00 доларів США для проведення ремонту вищевказаного домоволодіння. Тому вважає, що спірне домоволодіння було придбано за його особисті кошти, а отже не є спільною сумісною власністю подружжя. Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив визнати спірне домоволодіння його особистою приватною власністю, а у задоволенні первісного позову відмовити.

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська рішенням від 27 квітня 2022 року позов ОСОБА_2 задовольнив. В порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнав за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності за кожним на 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності на це нерухоме майно. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 15 вересня 2022 року апеляційну скаргу адвоката Бабенко О. А., яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , залишив без задоволення, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2022 року - без змін. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Адвокат Бабенко О. А. як представник ОСОБА_1 21 жовтня 2022 року подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 вересня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким визнати домоволодіння АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1 ; у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_2 понесені ОСОБА_1 судові витрати.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2022 року (на час подання касаційної скарги) - 2 481,00 грн.

Пунктом 2 частини першої статті 176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Предметом позову у цій справі є вимоги про поділ спільного майна подружжя та визнання майна особистою приватною власністю.

Як видно з оскаржуваних судових рішень та змісту касаційної скарги, згідно з договором купівлі-продажу від 19 грудня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2991, ОСОБА_1 за письмовою згодою дружини ОСОБА_2 , придбав домоволодіння АДРЕСА_1 , вартістю 209 786,00 грн.

Отже, ціна позову у цій справі становить 209 786,00 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн х 100 = 248 100,00 грн).

Тому справа є малозначною в силу вимог пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України і окремого визнання її такою не потребує.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що апеляційним судом не враховано правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду, як на підставу касаційного оскарження судових рішень у цій справі, є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд також врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявники не продемонстрували наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» («Азюковська проти України») рішення від 09 жовтня 2018 року.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Зазначення у постанові Дніпровського апеляційного суду від 15 вересня 2022 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки ухвалені у цій справі судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Бабенко Олени Анатоліївни як представника ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання домоволодіння особистою приватною власністю.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов