Номер провадження: 22-ц/813/4673/22
Справа № 521/1257/19
Головуючий у першій інстанції Мирончук Н. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Князюка О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Зеніної М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРС-Капітал» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 травня 2021 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРС-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року представник ТОВ «Фінансова компанія «АРС-Капітал» звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 689 740,26 грн. та судових витрат у сумі 10 346,10 грн.
Позов обґрунтований тим, що 22 червня 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «АРС-Капітал» та ОСОБА_1 був укладений договір позики № 2017/06/22, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв у власність грошові кошти у сумі 156 141,61 грн., що еквівалентно 6 000 доларів США за офіційним курсом долара США до гривні станом на день укладення договору, на засадах строковості, зворотності, платності та забезпеченості з днем повернення позики 22 вересня 2017 року та сплатою процентів за користування позикою в розмірі 5% місячних (60% річних) від фактичного розміру позики. Задля належного виконання зобов`язань відповідача з повернення позики було укладено договір застави транспортного засобу, посвідченого 22 червня 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., р/н 1481. Надалі, у зв`язку з відсутністю у відповідача можливості повернути позику у строк, передбачений договором позики, 22 вересня 2017 року між сторонами було укладено договір про внесення змін до договору № 2017/06/22, відповідно до якого кінцевий строк повернення позики було продовжено до 22 грудня 2017 року. Відповідач здійснював погашення процентів за позикою та частково сплачував пеню в безготівковій формі шляхом перерахування відповідних грошових коштів на поточний рахунок позивача, але повного повернення суми позики відповідачем здійснено не було, у зв`язку з чим станом на 18 січня 2019 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у сумі 689 740,26 грн., з яких: 167 135,61 грн. сума заборгованості за договором позики; 522 604,65 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання, що стало підставою звернення до суду.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25 травня 2021 року позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «АРС-Капітал» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «АРС-Капітал» заборгованість за договором позики у загальній сумі 131 547,78 грн., з яких: 65 773,89 грн. сума основного боргу; 65 773,89 грн. сума пені. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «АРС-Капітал» витрати по сплаті судового збору, у сумі 1 965,76 грн. В іншій частині позовних вимог, відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, директор ТОВ «Фінансова компанія «АРС-Капітал» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 травня 2021 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 27.09.2022 року на 14.00 годину, сторони та їхні представники не з`явилися.

Від представника ТОВ «Фінансова компанія «АРС-Капітал» адвоката Прохода Ю.В. електронною поштою до Одеського апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення судового розгляду з посиланням на введення в Україні військового стану і перебування адвоката на військовій службі.

Колегія суддів, дослідивши подане представником ТОВ «Фінансова компанія «АРС-Капітал» адвокатом Проходою Ю.В. клопотання про відкладення розгляду справи та матеріали справи, виходить з такого.

До клопотання про відкладення розгляду справи адвокатом Проходою Ю.В. додано копію ордеру серії АА № 0020605 від 01.08.2022 року та копію довідки № 170 від 12.05.2022 року за підписом командира військової частини НОМЕР_1 про те, що ОСОБА_2 , 1983 року народження, перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 18.04.2022 року по теперішній час до оголошення демобілізації.

Зі змісту ордеру серії АА № 0020605 від 01.08.2022 року вбачається, що ордер на представництво адвокатом Проходою Ю.В. ТОВ «АРС-Капітал» в Одеському апеляційному суді виданий 01.08.2022 року адвокатським об`єднанням «Джастіфай» за підписом директора цього адвокатського об`єднання Зінченка О.В. на підставі договору про надання правової допомоги № 01/01/21 від 01.01.2021 року.

Зі змісту частин 1, 3 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» випливає, що ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору.

В розумінні ст. 15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатське об`єднання є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту. Стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське об`єднання. Від імені адвокатського об`єднання договір про надання правової допомоги підписується учасником адвокатського об`єднання, уповноваженим на це довіреністю або статутом адвокатського об`єднання.

З відкритого сайту «Опендатабот» вбачається, що засновниками адвокатського об`єднання «Джастіфай» є Прохода Ю.В., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Як вже зазначалося, ордер на представництво в Одеському апеляційному суді інтересів ТОВ «Фінансова компанія «АРС-Капітал» адвокатом ОСОБА_2 виданий адвокатським об`єднанням «Джастіфай» (стороною договору про надання правової допомоги) за підписом директора цього адвокатського об`єднання Зінченка О.В. 01.08.2022 року, незважаючи на те, що адвокат Прохода Ю.В. вже з 18 квітня 2022 року перебував на військовій службі.

Проте згідно з ч. 6 ст. 15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатське об`єднання може залучати до виконання укладених об`єднанням договорів про надання правової допомоги, як іншого адвоката (адвокатів), який входить до цього адвокатського об`єднання, так і інших адвокатів на договірних засадах.

Про розгляд справи в Одеському апеляційному суді на 14.00 годину 27.09.2022 року ТОВ «Фінансова компанія «АРС-Капітал» та адвокатське об`єднання «Джастіфай» були повідомлені заздалегідь з урахуванням надмірного навантаження суддів Одеського апеляційного суду 10.02.2022 року, і мали достатньо часу для вирішення питань, пов`язаних з представництвом ТОВ «Фінансова компанія «АРС-Капітал» після мобілізації адвоката Проходи Ю.В. до Збройних Сил України.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки адвокатське об`єднання «Джастіфай» не вирішило питання про забезпечення участі у справі іншого адвоката об`єднання або про залучення до виконання укладених об`єднанням договорів про надання правової допомоги іншого адвоката на договірних засадах, в тому числі за можливістю участі у розгляді справи в режимі відео конференції, колегія суддів, враховуючи, що заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, доходить переконання, що спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності позивача та представника позивача при таких обставинах не є порушенням прав позивача щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Задовольняючи позов частково, стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у загальній сумі 131 547,78 грн., з яких: 65 773,89 грн. сума основного боргу; 65 773,89 грн. сума пені, відмовляючи у решті вимог, суд першої інстанції виходив з того, що:

- оскільки у квитанціях про сплату відповідачем на користь позивача грошових коштів у загальній сумі 137 210,20 грн., призначення платежу визначено як «погашення кредитної заборгованості», позивач не повинен був відносити дані платежі на часткову оплату пені а, після сплати процентів передбачених умовами договору у розмірі 46 842,48 грн., мав віднести решту сплачених позичальником грошових коштів у сумі 90 367,72 грн. на погашення основного боргу (156 141,61 90 367,72), який з урахуванням наведеного становить 65 773 грн. 89 коп.;
- позивач не пропустив строку позовної давності, про застосування якої заявив відповідач;
- оскільки розмір заявленої до стягнення неустойки (пені) значно перевищує розмір збитків (простроченого зобов`язання з повернення тіла кредиту), то розмір неустойки відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України підлягає зменшенню до розміру, який дорівнюватиме стягнутій сумі основного боргу 65 773 грн. 89 коп..
Проте повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна.
Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:
22.06.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРС-Капітал» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 2017/06/22, згідно з п. п. 1.1. якого позивач передав, а відповідач прийняв у власність грошові кошти у розмірі 156 141,61 грн., що еквівалентно 6000,00 доларів США за офіційним курсом долару США до гривні Національного Банку України, станом на день укладення договору, на засадах строковості, зворотності, платності та забезпеченості, а відповідач зобов`язувався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою на умовах, визначених Договором (т. 1, а. с. 7 12).
Згідно п. 2.3. договору позики № 2017/06/22 від 22.06.2017 року розмір процентів за цим договором за користування грошовими коштами встановлюється у розмірі 5% місячних (60% річних) від фактичного розміру позики. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування позикою.
Згідно з п. п. 3.2., 4.1. договору позики № 2017/06/22 від 22.06.2017 року строк дії цього договору визначається з 22.06.2017 року по 22.09.2017 року. Після закінчення строку, зазначеного в п. 3.2. цього договору, відповідач зобов`язувався повернути позивачеві позику. Днем повернення позики вважається 22.09.2017 року.
Пунктами 6.1., 6.2. договору позики № 2017/06/22 від 22.06.2017 року передбачено, що якщо відповідач своєчасно не сплатив проценти за користування грошовими коштами, або своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити позивачеві суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також пеню у розмірі 1% від суми простроченого грошового зобов`язання за кожний день прострочення з дати виникнення простроченої заборгованості по дату погашення простроченої заборгованості, включаючи дату погашення. Пеня за цим договором нараховується протягом всього строку невиконання відповідачем своїх обов`язків за цим договором по день їх виконання.
22.06.2017 року позивач перерахував на банківський рахунок відповідача суму позики у розмірі 156 141,61 грн., що підтверджується копією наданого в матеріали справи платіжного доручення № 454 від 22.06.2017 року (т. 1, а. с. 24).
Пунктом 8.1. договору позики № 2017/06/22 від 22.06.2017 року передбачено, що зобов`язання відповідача щодо своєчасного повернення позики та сплати процентів за користування позикою забезпечується заставою транспортного засобу TOYOTA CAMRY, загальний легковий седан-В, номер шасі НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , рік випуску 2006.
На виконання вказаної умови договору 22.06.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу, TOYOTA CAMRY, загальний легковий седан-В, номер шасі НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , рік випуску 2006, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О. Ю., р/н 1481 (т. 1, а. с. 15 18).
22.09.2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРС-Капітал» та ОСОБА_1 був укладений договір про внесення змін до Договору № 2017/06/22 про надання фінансового кредиту, за умовами п. 2 якого днем повернення позики було визначено 22.12.2017 року (а. с. 19).
Після отримання позики відповідач здійснив на користь позивача у період з 02.08.2017 року по 04.09.2018 року частину платежів у загальній сумі 137 210,20 грн.:
- на підставі квитанції № 120FDA18E9 від 02.08.2017 р. на суму 7 807,00 грн. із призначенням платежу «Погашення кред. заборг. зг. дог. № 2017/06/22 від 22/06/2017 р., ОСОБА_1 , без ПДВ»;
- на підставі квитанції № 12104318ED від 31.08.2017 р. на суму 7 960,00 грн. із призначенням платежу «Погашення кредитн. заборг. зг. дог. № 2017/06/22 від 22/06/2017р., ОСОБА_1 , без ПДВ»;
- на підставі квитанції № 12049118B0 від 31.08.2017 р. на суму 800,00 грн. із призначенням платежу «Погашення кред. заборг. зг. дог. № 2017/06/22 від 22/06/2017р., ОСОБА_1 , без ПДВ»;
- на підставі квитанції № 120F5418EB від 05.10.2017 р. на суму 8 042,64 грн. із призначенням платежу «Погашення кредит. заборг. зг. дог. № 2017/06/22 від 22/06/2017р., ОСОБА_1 , без ПДВ»;
- на підставі квитанції № 120D2F18DD від 05.10.2017 р. на суму 1 224,00 грн. із призначенням платежу «Погашення кредит. заборг. зг. дог. № 2017/06/22 від 22/06/2017р., ОСОБА_1 , без ПДВ»;
- на підставі квитанції № 121420191B від 06.10.2017 р. на суму 2 995,00 грн. із призначенням платежу «Погашення кред. заборг. зг. дог. № 2017/06/22 від 22/06/2017р., ОСОБА_1 , без ПДВ»;
- на підставі квитанції № 121CBC1945 від 27.10.2017 р. на суму 11 192,00 грн. із призначенням платежу «Погашення кредитної заборг. зг. дог. № 2017/06/22 від 22/06/2017р., ОСОБА_1 , без ПДВ»;
- на підставі квитанції № 120F2E18ED від 22.11.2017 р. на суму 7 807,00 грн. із призначенням платежу «Погашення кред. заборг. зг. дог. № 2017/06/22 від 22/06/2017р., ОСОБА_1 , без ПДВ»;
- на підставі квитанції № 12104518EC від 19.12.2017 р. на суму 7 807,00 грн. із призначенням платежу «Погашення кред. заборг. зг. дог. № 2017/06/22 від 22/06/2017р., ОСОБА_1 , без ПДВ»;
- на підставі квитанції № 1294FB1C66 від 16.02.2018 р. на суму 13 000,00 грн. із призначенням платежу «Погашення кредитн. заборг. зг. дог. № 2017/06/22 від 22/06/2017р., ОСОБА_1 ч/з ОСОБА_5 , без ПДВ»;
- на підставі квитанції № 120B82186F від 16.02.2018 р. на суму 14 000,00 грн. із призначенням платежу «Погашення кредитн. заборг. зг. дог. № 2017/06/22 від 22/06/2017р., ОСОБА_1 ч/з ОСОБА_6 , без ПДВ»;
- на підставі квитанції № 16AE783015 від 16.05.2018 р. на суму 14 000,00 грн. із призначенням платежу «Погашення кред. заборг. зг. дог. № 2017/06/22 від 22/06/2017р., ОСОБА_1 ч/з ОСОБА_7 , без ПДВ»;
- на підставі квитанції № 1785B6332B від 16.05.2018 р. на суму 12 575,56 грн. із призначенням платежу «Погашення кред. заборг. зг. дог. № 2017/06/22 від 22/06/2017р., ОСОБА_1 ч/з ОСОБА_6 , без ПДВ»;
- на підставі квитанції № від 04.09.2018 р. на суму 28 000,00 грн. із призначенням платежу «Погашення кред. заборг. зг. дог. № 2017/06/22 від 22/06/2017р., ОСОБА_1 ч/з ОСОБА_6 , без ПДВ».
Колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
На підставі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За правилами ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
В силу ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики, або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Статтею 1050 ЦК України встановлено, що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Суд першої інстанції вірно встановив, що між сторонами виникли зобов`язання з договору позики, укладеного 22.06.2017 року, на суму 156 141,61 грн. на строк з урахуванням внесених змін до 22.12.2017 року під 5% щомісячно.
Також судом вірно встановлено, що позичальником на рахунок ТОВ «Фінансова компанія «АРС-Капітал» були сплачені грошові кошти у загальному розмірі 137 210,20 грн., з яких 55 634,64 грн. - під час строку, на який укладався договір позики, тобто до 22.12.2017 року та ще 81 575,56 грн. - після спливу цього строку і до 04.09.2018 року включно.
Дані кошти були зараховані позивачем наступним чином:
- 55 634,64 грн. - погашення відсотків за договором позики;
- 81 575,56 грн. на погашення нарахованої пені за прострочення зобов`язання з повернення позики.
Виходячи з узгодженого сторонами графіку сплати процентів за користування позикою за ставкою 5% щомісячно, щомісячна сума процентів становила 7 807 грн. 08 коп., що за 6 місяців становить 46 842 грн. 48 коп. При цьому п. 1.1. договору позики передбачено, що у разі якщо на день повернення позики, її частини або процентів за користування позикою, офіційний курс НБУ до долара США за гривню, збільшиться, то сума позики та процентів у гривні, які підлягають сплаті визначаються з урахуванням зміни зазначеного курсу за формулою: С(пов) = С(н)* К(з), де С(пов) сума позики, що підлягає поверненню; С(н) сума позики та процентів, встановлених у договорі на момент його підписання без урахування зміни курсу долара США; К(з) коефіцієнт зміни курсу. Коефіцієнт зміни курсу розраховується за формулою: К(з)= А1/А0, де: К(з) - коефіцієнт зміни курсу; А1 офіційний курс НБУ долару США за гривню, встановлений на день платежу; А0 офіційний курс НБУ долару США за гривню, встановлений на день підписання Договору, визначеному у п. 1.1 цього Договору.
Відповідно до розрахунку заборгованості, який виконаний позивачем, вбачається, що розмір відсотків за користування позикою під час дії договору розраховано з урахуванням курсового коефіцієнту у загальному розмірі 47 739,74 грн. (т.1 а. с. 22).
Виходячи з представлених копій платіжних доручень та копій банківських виписок з поточного рахунку ТОВ «Фінансова компанія «АРС-Капітал» за період з 02.08.2017 року і до 22.12.2017 року (під час строку, на який було укладено договір позики) позичальником сплачено 55 634,64 грн., що перевищує суму процентів, яка нарахована позивачем з урахуванням курсового коефіцієнту у розмірі 47 739,74 грн. на 7 894 грн. 90 коп. (55 634,64 47 739,74).
Тому станом на час закінчення строку, на який укладено договір позики 22.12.2017 року, 7 894 грн. 90 коп. мали бути зараховані на погашення тіла кредиту, внаслідок чого несплачена частина позики становить 148 246,71 грн. (156 141,61 7 894,90).
Щодо можливості стягнути з позичальника на користь позикодавця неустойку, а саме пеню у розмірах, визначених умовами договору позики, за порушення терміну повернення позики або її частини, або процентів за користування позики.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями чинного законодавства та уклали договір позики, в якому передбачили умови відповідальності позичальника за порушення строку (терміну) повернення позики, то ці умови слід виконувати.

Відповідно до п. 6.1. договору позики від 22.06.2017 року, якщо позичальник своєчасно не сплатив проценти за користування грошовими коштами або своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити позикодавцеві суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також пеню в розмірі 1% від суми простроченого грошового зобов`язання, за кожний день прострочення з дати виникнення простроченої заборгованості по дату погашення простроченої заборгованості, включаючи дату погашення.
Згідно п. 6.2 цього ж договору сторони домовились, що пеня за цим договором нараховується протягом всього строку невиконання позичальником своїх обов`язків за цим договором по день їх виконання.
Отже, у договорі позики сторони погодили нарахування пені у разі прострочення зобов`язання з повернення позики, яке відповідає строку, на який укладено договір позики - 22.12.2017 року, і до дати погашення простроченої заборгованості, включаючи дату погашення.
При таких обставинах, будь-яке прострочення повернення позики або її частини охоплює період після спливу строку, на який укладено договір позики 22.12.2022 року.
Зважаючи на свободу договору, дії позивача щодо нарахування неустойки після закінчення строку, на який укладався договір позики, є абсолютно правомірними та є способом захисту порушеного права позикодавця.

Застосування районним судом правової позиції, викладеної у п. 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12, де міститься правовий висновок, відповідно до якого право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, не є коректним, оскільки правовідносини, які склалися між сторонами в даній цивільній справі і встановлені у справі обставини є відмінними від обставин справи № 444/9519/12.
Відповідно до ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі, ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Так, за правилами вказаної статті, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі, ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: - у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; - у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; - у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Можливість застосування положень статті 534 Цивільного кодексу України безпосередньо залежить від змісту реквізиту «призначення платежу» платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів, чітко зазначаючи призначення платежу - погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена статтею 534 цього Кодексу застосовуватися не може.
Розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до ст. 534 ЦК України у випадку, коли стягнення заборгованості здійснюється в порядку виконавчого провадження, або платіж буде отриманий без реквізиту «Призначення платежу» чи як загальна підстава на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості.
Відповідний порядок встановлено в п. 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку Україні від 21.01.2004 року № 22, та п.1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, згідно з якими отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі № 904/12527/16.
Як вже зазначалося, зі змісту договору позики від 22.06.2017 року вбачається, що сторони погодили розмір пені - 1% від суми простроченого грошового зобов`язання, період її стягнення - протягом всього строку невиконання оплати пені за прострочення позики, строк повернення якої збігається зі строком, на який укладено договір позики 22.12.2017 року, тобто прострочення зобов`язання з повернення позики та нарахування пені в будь-якому випадку охоплюються періодом після спливу строку, на який укладено договір позики.
У пункті 4.3. Договору позики від 22.06.2017 року сторони погодили, що погашення позики та процентів відбувається у такому порядку: штрафні санкції, прострочені проценти, нараховані проценти, а в наступну чергу сума позики.
Оскільки на час спливу строку, на який був укладений договір позики 22.12.2017 року, за позичальником рахувалася непогашена заборгованість за позикою, позикодавець виходячи з п. 4.3. договору позики, був вправі здійснювати розподіл коштів, які ОСОБА_1 сплачував на погашення кредитної заборгованості за договором № 2017/06/22 від 22/06/2017 року на погашення пені за прострочення виконання зобов`язання з повернення позики.
Суд дані обставини належним чином не дослідив, оцінку їм не надав та набув висновку про неможливість застосування позикодавцем черговості погашення заборгованості за договором № 2017/06/22 від 22/06/2017 року у відповідності до ст. 534 ЦК України, пославшись на те, що у призначенні платежів зазначено: «Погашення кредитн. заборг. зг. дог. № 2017/06/22 від 22/06/2017р.» і що до складу кредитної заборгованості не входить пеня, на погашення якої позивач протиправно спрямовував грошові кошти, які надходили від позивача, замість того, щоб зменшувати суму заборгованості за тілом позики.
В якості правової підстави суд послався на Положення про порядок проведення реструктуризації кредитної заборгованості фізичних осіб (крім фізичних осіб підприємців) за кредитними договорами, виконання зобов`язань за кредитними договорами, виконання зобов`язань забезпечених іпотекою, перед банками, процедура ліквідації яких здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.02.2018 року № 372 (далі Положення № 372 від 05.02.2018 року), згідно з пунктом 3 якого кредитна заборгованість фізичної особи включає основну суму боргу, процентів за користування кредитом, комісійних винагород, передбачених кредитним договором.
Набувши такого висновку, суд першої інстанції зменшив суму заборгованості за зобов`язанням з повернення позики з 156 141 грн. 61 коп. до 65 773 грн. 89 коп., тобто на 90 367 грн. 72 коп.
В свою чергу дану суму (90 367,72) суд першої інстанції визначив, як різницю між загальною сумою сплачених відповідачем коштів за договором позики та коштів, які на переконання суду мали бути враховані позивачем в якості сплати процентів за користування позикою в межах строку дії договору 46 842,48 грн.
Між тим, пунктом 1 розділу «Загальні положення» Положення № 372 від 05.02.2018 року передбачено, що це Положення визначає порядок проведення реструктуризації кредитної заборгованості фізичних осіб (крім фізичних осіб - підприємців) за кредитними договорами, виконання зобов`язань за якими забезпечено іпотекою, перед банками, процедура ліквідації яких здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Враховуючи наведене, застосування районним судом для визначення обсягу зобов`язання за договором позики № 2017/06/22 від 22.06.2017 року сторони поняття кредитної заборгованості, яке міститься у Положенні № 372 від 05.02.2018 року є неспроможним, оскільки дане Положення не регулює правовідносини сторін щодо обсягу зобов`язання за договором позики, який є предметом розгляду в даній цивільній справі.

У копіях платіжних доручень про перерахуваннях грошових коштів, які містяться в матеріалах справи, зазначено призначення платежу «Погашення кредитн. заборг. зг. дог. № 2017/06/22 від 22/06/2017р.».

Крім того, слід звернути увагу, що у копіях платіжних доручень про перерахуваннях грошових коштів, які містяться в матеріалах справи, реквізит «Призначення платежу» не містив повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснювалося перерахування коштів отримувачу, відповідачем призначення платежу чітко визначено не було, а вказувалось як загальна підстава без зазначення конкретного виду зобов`язання за кредитним договором, без зазначення конкретного періоду заборгованості.

При встановлених обставинах висновок районного суду про зменшення заборгованості за тілом позики на суму, яка була сплачена боржником на погашення заборгованості за договором і як вважав суд безпідставно була розподілена позикодавцем на погашення нарахованої пені, не заснований на законодавстві і не може залишатися без змін.

З урахуванням встановлених обставин та наведених обґрунтувань, виходячи з умов договору позики, колегія суддів вважає, що з тих коштів, які надійшли від позичальника на рахунок позикодавця для погашення заборгованості за договором позики, на погашення відсотків за договором позики підлягало зарахуванню 47 739,74 грн., які включають проценти за договірною ставкою 5% щомісячно з урахуванням курсового коефіцієнту.
Решта сплачених під час строку дії договору позики коштів (до 22.12.2017 року) 7 894 грн. 90 коп., підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості зі тілом кредиту.
Тому на час закінчення строку, на який був укладений договір позики, тобто 22.12.2017 року заборгованість за тілом позики фактично становила 148 246 грн. 71 коп. (156 141,61- 7 984,90).
Саме з цієї суми заборгованості позикодавець вправі був нараховувати пеню у розмірі 1% щоденно до погашення заборгованості.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, пеня нарахована за період з 22.12.2017 року до 19.01.2019 року, тобто за 392 дні з суми неповернутої позики 156 141,61 грн. (156 141,61*1%*392 =612 075,11 грн.). Позикодавець врахував на погашення пені грошові кошти, які надійшли від боржника після спливу строку, на який укладався договір позики 22.12.2017 року у розмірі 89 470 грн. 46 коп. (137 210,20 - 47 739,74).
Проте, з урахуванням наведених в цій постанові обґрунтувань, пеня, яка підлягає нарахуванню, має розраховуватися таким чином: 148 246,71 *1%*392= 581 127 грн. 10 коп.

З урахуванням правомірності розподілу позикодавцем фактично сплачених після спливу строку договору позики грошових коштів у розмірі 81 575,56 грн., сума пені 581 127,10 грн. підлягає зменшенню на 81 575,56 грн., внаслідок чого заборгованість по пені за період з 22.12.2017 року до 19.01.2019 року становить 499 551 грн. 54 коп. (581 127,10- 81 575,56).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки сплив позовної давності є самостійною підставою для відмови у позові, позовна давність може бути застосована лише за заявою сторони у спорі та лише до обґрунтованих вимог. Безпідставність або недоведеність заявлених вимог є підставою для відмови у позові по суті.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем у відзиві заявлено про застосування спеціальної позовної давності до вимог про стягнення пені.

Стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Такий правовий висновок викладено у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18).

Строк договору позики закінчився 22.12.2017 року і оскільки позика не була повернута у повному обсязі на суму заборгованості, позикодавець у відповідності до п. 6.1, 6.2. договору позики вправі нараховувати пеню.

Період нарахування пені з 22.12.2017 року до 19.01.2019 року.

До суду з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРС-Капітал» звернулося 23.01.2019 року.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Як вже зверталося увагу після закінчення строку, до якого укладався договір позики 22.12.2017 року, відповідач здійснив на погашення заборгованості за договором позики платежі 16.02.2018 року на суму 13 000 грн.; 16.02.2018 року на суму 14 000,00 грн.; 16.05.2018 року на суму 14 000,00 грн.; 16.05.2018 року на суму 12 575,56 грн. та 04.09.2018 року на суму 28 000 грн., які позикодавцем у відповідності до погоджених сторонами умов договору позики розподілено на погашення нарахованої пені.

При таких обставинах, спеціальна позовна давність востаннє переривалася 04.09.2018 року і не спливла до подання позивачем позову до суду про стягнення пені 23.01.2019 року.

Тому відсутні підстави для застосування позовної давності.

Разом з тим, відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, положення частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Аналогічні правові висновки виклав Верховний Суд України в своїх постановах, зокрема, від 03.09.2014 року у справі № 6-100цс14 та від 04.11.2015 року у справі № 6-1120цс15, в яких зазначив, що згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вказані правові висновки були підтримані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року, справа № 703/1181/16-ц, від 20.03.2019 року, справа № 761/26293/16-ц та постановами Верховного Суду від 15.07.2020 року, справа № 185/1265/17, від 04.06.2020, справа № 369/5393/15, від 05.02.2020 року, справа № 727/8501/15-ц, від 25.11.2019 року, справа №727/6738/16-ц.

У справі, яка переглядається, розмір пені 499 551 грн. 54 коп., більше ніж у три рази перевищує розмір стягнутої позики 148 246 грн. 71 коп.

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 ЦК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №904/5645/19; від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20).

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (постанови Верховного Суду від 05.03.2019 року у справі № 923/536/18; від 10.04.2019 року у справі № 905/1005/18; від 06.09.2019 року у справі у справі № 914/2252/18; від 30.09.2019 року у справі №905/1742/18; від 14.07.2021 року у справі № 916/878/20 та інші).

Саме суд першої та апеляційної інстанцій користується певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (постанови Верховного Суду від 03.03.2019 року у справі № 925/74/19; від 02.06.2021 року у справі № 5023/10655/11 (922/2455/20) та інші).

Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом (першої та апеляційних інстанцій) на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії, яка вчиняється на розсуд суду та не свідчить про втручання суду в договірні відносини сторін.

Враховуючи вищевказані норми чинного законодавства та правові висновки, вирішуючи питання про стягнення пені, суд вважає, що розмір пені, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 за порушення зобов`язання з повернення позики, на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України підлягає зменшенню з 499 551 грн. 54 коп. до 100 000 грн., оскільки така сума на думку судової колегії становить реальний розумний баланс інтересів сторін з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності.

Отже з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики від 22.06.2017 року у загальному розмірі 248 246 грн. 71 коп. (148 246,71+100 000).

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні з викладенням в редакції цієї постанови. В іншій частині вимог відмовити.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в порядку апеляційного перегляду рішення змінено та позов задоволено у розмірі 248 246,71 грн., що становить 36 % від заявлених вимог, судові витрати підлягають перерозподілу та стягненню з відповідача на користь позивача судового збору у розмір 3 724 грн. 60 коп. за подачу до суду позову.

Фактично апелянтом оскаржено рішення суду в частині незадоволених вимог на суму 558 192,48 грн. та відповідно до цього сплачено судовий збір у розмірі 12 559,35 грн.

Апеляційна скарга задоволена на суму 116 698 грн. 93 коп., що становить 21% від оскаржуваної суми 558 192 грн. 48 коп.

Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 637 грн. 46 коп.

Загальна сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 3 724,60+ 2 637,46 = 6 362 грн. 06 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРС-Капітал» задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 травня 2021 року змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРС-Капітал» (, адреса місцезнаходження: Брест-Литовське шосе, буд. 8-А, м. Київ, 03179) заборгованість за договором позики у загальній сумі 248 246 грн. 71 коп.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРС-Капітал» (, адреса місцезнаходження: Брест-Литовське шосе, буд. 8-А, м. Київ, 03179) судовий збір у загальному розмірі 6 362 грн. 06 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений: 20.10.2022 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

А.П. Заїкін