рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/6896/22

Номер провадження 2/495/2195/2022

05 жовтня 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Боярського О.О.,

при секретарі Саханові О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сергіївської селищної ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Сергіївської селищної ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, у якій позивач просить суд:

1. встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

2. встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 6,60 га, що розташована масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , Миколаївська сільська рада Білгород-Дністровського району, Одеської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельної ділянки площею 6,60 га, що розташована масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_3 , Миколаївська сільська рада Білгород-Дністровського району, Одеської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

3. визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в порядку спадкування право власності на:

- житловий будинок АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 6,60 га, кадастровий номер :01:003:0218, що розташована масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , Миколаївська сільська рада Білгород-Дністровського району, Одеської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,

- земельну ділянку площею 6,60 га, кадастровий номер :01:003:0893 що розташована масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_3 , Миколаївська сільська рада Білгород-Дністровського району, Одеської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_6 померла бабуся позивача - ОСОБА_2 , про що виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеській області видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 та складено відповідний актовий запис № 25 від 11 грудня 2008 року.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 6,60 га, кадастровий номер :01:003:0893, що розташована масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_3 , Миколаївська сільська рада Білгород-Дністровського району, Одеської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Батько позивача - ОСОБА_3 , після смерті бабусі, ОСОБА_4 , фактично прийняв спадщину, так як був прописаний та проживав разом з ОСОБА_4 на день її смерті, що підтверджується відомостями домової книги та відповідними довідками Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району.

ІНФОРМАЦІЯ_7 помер батько позивача, ОСОБА_3 , про що Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 та складено відповідний актовий запис № 120 від 24 січня 2018 року.

Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 6,60 га, кадастровий номер :01:003:0218, що розташована за адресою масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , Миколаївська сільська рада Білгород-Дністровського району, Одеської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

Факт родинного зв`язку між позивачем ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_3 підтверджується Свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_6 , виданим Миколаївською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області.

Позивач вказує, що звернувся до приватного нотаріуса з метою вирішення питання про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено, та рекомендовано звернутись за вирішенням цього питання до суду з огляду на наступне.

Як з`ясувалося при оформленні спадщини, прізвище позивача, прізвищ бабусі та батька позивача записані по різному, а саме у бабусі вказано як « ОСОБА_5 », а у батька « ОСОБА_6 ».

Зазначені розбіжності у прізвищах, не дають можливість позивачу скористатись правом на оформлення спадщини після смерті бабусі ОСОБА_2 .

Згідно відомостей, викладених у Витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначені ОСОБА_7 та ОСОБА_4 . При цьому, в паспорті громадянина України бабусі ОСОБА_2 , в графі «Сімейний стан» зазначено відомості про укладення шлюбу з ОСОБА_8 . З наведеного вбачається, що посадові особи в різних документах по різному записували прізвище бабусі і дідуся.

На даний час позивач ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину після батька, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , оскільки постійно проживав на момент його смерті та проживає у вищевказаному житловому будинку разом зі своєю сім`єю, оплачує всі комунальні послуги та повністю здійснює діяльність, пов`язану з користуванням та володінням спадковим майном, що у відповідності зі ст. 1268 ЦК України, свідчить про прийняття позивачем спадщини.

З Довідки № 440, виданої Миколаївською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області від 26.10.2020 року вбачається, що на день смерті позивач ОСОБА_1 постійно проживав разом із батьком, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , хоча фактично зареєстрований в АДРЕСА_2 .

Процесуальні дії.

Ухвалою суду від 09.09.2022 року провадження по справі відкрито, розгляд справи призначено на 21 березня 2022 року. Витребувано копію спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 та померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 03.10.2022 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду.

03.10.2022 року до суду надійшов лист завідувача другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області Мельниченко М.М., що до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 та померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 , спадкові справи не заводилась.

В судове засідання, призначене на 05.10.2022 року сторони не з`явились.

Позивач в судове засідання не з`явився, згідно поданої ним заяви від 03.10.2022 року просить справу розглядати у його відсутність зазначає, що позов підтримує.

30.09.2022 року до суду надійшла заява від селищного голови Сергіївської селищної ради Одеської області відповідно до якої зазначається, що відповідач Сергіївська селищна рада Одеської просить справу за позовом ОСОБА_1 розглядати без участі представника відповідача за наявними у справі документами.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню с заступних підстав.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла бабуся позивача - ОСОБА_2 , про що виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеській області видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 та складено відповідний актовий запис № 25 від 11 грудня 2008 року.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 6,60 га, кадастровий номер :01:003:0893, що розташована масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_3 , Миколаївська сільська рада Білгород-Дністровського району, Одеської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказана земельна ділянка належала померлій ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №016519, виданого 28.03.2002 року Миколаївською міською Радою народних депутатів на підставі рішення 20 сесії ХХІІІ скликання Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 19.12.2001 року №314 ХХІІІ, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №209.

Батько позивача - ОСОБА_3 , після смерті, ОСОБА_4 , фактично прийняв спадщину, так як був прописаний та проживав разом з ОСОБА_4 на день її смерті, що підтверджується відомостями домової книги та відповідними довідками Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району №№ 05-06/338, 05-06/339 від 13 вересня 2022 року.

Таким чином, ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 у вигляді земельної ділянки площею 6,60 га, кадастровий номер :01:003:0893, що розташована масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_3 , Миколаївська сільська рада Білгород-Дністровського району, Одеської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ІНФОРМАЦІЯ_7 помер батько позивача, ОСОБА_3 , про що Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 та складено відповідний актовий запис № 120 від 24 січня 2018 року.

Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду №2-2213/2005 від 14.04.2005 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7666545, та земельної ділянки, площею 6,60 га, кадастровий номер :01:003:0218, що розташована за адресою масив АДРЕСА_3 , цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право водності на земельну ділянку серії ЯГ №936348, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування земле, договорів оренди землі за №10.

Факт родинного зв`язку між позивачем ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_3 підтверджується Свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_6 , виданим Миколаївською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області.

Позивач вказує, що звернувся до приватного нотаріуса з метою вирішення питання про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено, та рекомендовано звернутись за вирішенням цього питання до суду з огляду на наступне.

Як з`ясувалося при оформленні спадщини, прізвище позивача, прізвищ бабусі та батька позивача записані по різному, а саме у бабусі вказано як « ОСОБА_5 », а у батька « ОСОБА_6 ».

Зазначені розбіжності у прізвищах, не дають можливість позивачу скористатись правом на оформлення спадщини після смерті бабусі ОСОБА_2 .

Згідно відомостей, викладених у Витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначені ОСОБА_7 та ОСОБА_4 . При цьому, в паспорті громадянина України бабусі ОСОБА_2 , в графі «Сімейний стан» зазначено відомості про укладення шлюбу з ОСОБА_8 . З наведеного вбачається, що посадові особи в різних документах по різному записували прізвище бабусі і дідуся позивача.

На даний час позивач ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину після батька, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , оскільки постійно проживав на момент його смерті та проживає у вищевказаному житловому будинку разом зі своєю сім`єю, оплачує всі комунальні послуги та повністю здійснює діяльність, пов`язану з користуванням та володінням спадковим майном, що у відповідності зі ст. 1268 ЦК України, свідчить про прийняття позивачем спадщини, що підтверджується довідкою № 440, виданою Миколаївською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області від 26.10.2020 року вбачається, що на день смерті позивач ОСОБА_1 постійно проживав разом із батьком, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , хоча фактично зареєстрований в АДРЕСА_2 .

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220, 1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1, 5 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

За змістом ст. 1296 ЦК України, оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно із ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і зворотної дії не мають, крім випадків, коли вони пом`якшують, або скасовують цивільну відповідальність. Тобто при вирішенні даного спору щодо угоди купівлі-продажу майна, вчиненої у липні 1997 року, мають бути застосовані положення Цивільного Кодексу України 1963 року.

28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Судом установлено, що, позивач є спадкоємцем першої черги за законом до майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Інших спадкоємців, які б вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини або мають право на обов`язкову частку у спадщині, судом не встановлено.

Позивач є сином спадкодавця та на момент смерті проживав разом із батьком ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , тобто є таким, що прийнялв спадщину.

Під час розгляду справи відповідач позов визнав у повному обсязі.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У зв`язку з чим суд приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позову.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що позивачем обрано належний спосіб захисту свого права та позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 49, 200, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Сергіївської селищної ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, те що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_7 , після смерті батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 6,60 га, що розташована масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , Миколаївська сільська рада Білгород-Дністровського району, Одеської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельної ділянки площею 6,60 га, що розташована масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_3 , Миколаївська сільська рада Білгород-Дністровського району, Одеської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на:

- житловий будинок АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 6,60 га, кадастровий номер :01:003:0218, що розташована масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , Миколаївська сільська рада Білгород-Дністровського району, Одеської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,

- земельну ділянку площею 6,60 га, кадастровий номер :01:003:0893 що розташована масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_3 , Миколаївська сільська рада Білгород-Дністровського району, Одеської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О. Боярський