Справа № 638/3773/22
Провадження № 2/638/3821/22
УХВАЛА

іменем України

01 листопада 2022 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді Штих Т.В.,

за участі секретаря Зайченко Р.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя, стягнення компенсації в порядку розгляду заяв представника відповідача- адвоката Смілянського Я.Г. про залишення позовної заяви без розгляду від 31 жовтня 2022 року, -

встановив:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Паркулаб Андрій Володимирович, звернулася до суду із позовом ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя, стягнення компенсації.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.07.2022 відкрито провадження по справі. Підготовче судове засідання призначене на 14:30 год. 01 листопада 2022 року.

01 листопада 2022 року від представника ОСОБА_2 адвоката Смілянського Я.Г. на адресу суду надійшла заява про залишення позовної заяви про розірвання шлюбу, поділу спільного майна подружжя, стягнення компенсації у справі 638/3773/22 без розгляду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Заява від 01.11.2022 про залишення позовної заяви у справі 638/3773/22 без розгляду обґрунтована тим, що в провадженні Московського районного суду м. Харкова перебувала справа № 643/1550/22 за позовом представника ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. По даній справі ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 16.02.2022 відкрито провадження. У зв`язку із зміною підсудності відповідно до розпорядження Верховного суду від 08.03.2022 року № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» справу було передано до Октябрського районного суду м. Полтави, де вона прийнята до розгляду відповідно до ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 20.09.2022 по справі 643/1550/22. Крім того, в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває справа № 638/2211/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, провадження по якій відкрито ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.08.2022. У зв`язку із існуванням наведених справ представник відповідача просить суд залишити позовну заяву представника ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у справі 638/3773/22 без розгляду в цілому з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

В судовому засіданні 01.11.2022 представник відповідача подану заяву підтримав і просив задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечив. Зазначив, що вважає предмет, підстави позовних вимог у справі № 643/1550/22 відмінними від предмету і підстав позовних вимог у справі 638/3773/22. Щодо справи № 638/2211/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу наголосив, що провадження по ній відкрито після відкриття провадження по справі 638/3773/22. Просив відмовити в задоволенні заяви про залишення позовної заяви у справі 638/3773/22 без розгляду.

Розглянувши заяви представника відповідача про залишення позову без розгляду, оглянувши матеріали справи, що стосуються розгляду даних заяв, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, а підстава - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Для залишення позову без розгляду з підстав, визначених пунктом 4 частини першої статті 257 ЦПК України, необхідна наявність водночас трьох складових: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Зазначена процесуальна норма права направлена на виключення випадків одночасного розгляду декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав.

Залишення позову без розгляду у цьому разі можливе лише за умови, що позов у справі, яка перебуває у провадженні цього чи іншого суду, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав, зокрема залишати позов без розгляду.

Підстава позову - це фактичні обставини (юридичні факти), на яких ґрунтується вимога позивача, та з наявністю або відсутністю яких закон пов`язує виникнення чи припинення матеріально-правових відносин між сторонами.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення.

Сторони - особи (фізичні, юридичні), які набувають із пред`явленням позову певного процесуального статусу, зокрема позивач - особа яка звертається до суду з метою поновлення свого порушеного права, встановлення та визнання права, відповідач - особа, яка, зокрема зазначене право не визнає.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає розгляду таких позовів.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року в справі № 372/2230/17-ц (провадження № 61-31594св18).

Дослідивши заяву представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, додану до заяви копії позовні заяви у справі № 643/1550/22 та позовну заяву у справі № 638/3773/22, судом встановлено, що у межах справ № 643/1550/22 та № 638/3773/22 деякі з об`єктів нерухомого майна та транспортних засобів, питання про поділ яких розглядається судом, є тотожними.

Так, у справі № 643/1550/22, як і у справі 638/3773/22 вирішується питання поділу наступних об`єктів нерухомого і рухомого майна: будинку за адресою АДРЕСА_1 із земельною ділянкою з кадастровим номером 0:08:021:0066, житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 із земельною ділянкою з кадастровим номером :00:000:1067; гаражу у літ. «Ч-Ц» загальною площею 39,2 кв.м., за адресою АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23238840; квартири загальною площею 55,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; автомобілю PORSCHE CAYENNE 2013 року випуску № кузова НОМЕР_1 .

В питанні поділу решти об`єктів нерухомого і рухомого майна, а саме: нежитлових приміщень, які розташовані за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 348,2 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_6 , площею 43,1 кв.м.; гаражного боксу, який розташований за адресою АДРЕСА_7 , гараж № НОМЕР_2 ; спеціалізованого причіпу марки UMS, 2008 року випуску, сірого кольору, комерційний опис: ВОАТ 8902.3601, ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , реєстраційний номер: НОМЕР_4 ; доходів, отриманих ОСОБА_2 внаслідок відчуження автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 200 2017 року випуску № кузова НОМЕР_5 без згоди позивача; діаманту 1,01 карат, сертифікат Gemological Institute of НОМЕР_6 від 03.07.2012 позовні вимоги у справі справі № 643/1550/22, як і у справі 638/3773/22 є відмінними.

Крім того, позивач у справі 638/3773/22 заявляє вимогу про визнання переліку об`єктів нерухомого і рухомого майна об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 і вимогу про стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації за розходження вартості об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, які залишаються за позивачем і відповідачем. Тотожні наведеним позовні вимоги не заявлені у справі 643/1550/22.

Встановлена судом відмінність заявлених позовних вимог у справі 643/1550/22 із справою 638/3773/22 свідчить про нетотожність предмету і підстав позову у справі 643/1550/22 із справою 638/3773/22, що не дає суду підстав залишати позов без розгляду в частині відмінних позовних вимог.

В частині об`єктів нерухомого і рухомого майна, питання поділу яких вирішується як у справі 643/1550/22, так і у справі 638/3773/22, суд зважає на правила виключної підсудності, встановлені ст. 30 ЦПК України.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Представником відповідача у судовому засіданні пояснено, що підсудність справи 643/1550/22 визначено за найдорожчим об`єктом нерухомого майна серед заявлених до поділу, а саме - нежитловими приміщеннями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 348,2 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що підсудність також визначив за найдорожчим об`єктом нерухомого майна серед заявлених до поділу, а саме: житловим будинок літ. «П-2» з прибудовами загальною площею 232,4 кв.м., житловою площею 158,3 кв.м., сарай літ. «Р», вигрібну яму літ. «Я», паркан №7, ворота №6, розташовані за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. Щодо приміщень по АДРЕСА_5 , загальною площею 348,2 кв. м. зазначив, що не вважає їх об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим не заявив їх до поділу у справі 638/3773/22.

Дослідивши позовну заяву з доданими документами у справі 638/3773/22, суд встановив, що вартість найдорожчого об`єкту нерухомого майна серед заявлених до поділу визначено на підставі звітів про оцінку майна, з яких вбачається, що найдорожчим об`єктом серед заявлених до поділу є саме житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

З позовної заяви по справі 643/1550/22, наданої відповідачем, не вбачається спосіб, яким відповідач визначив вартість тих чи інших об`єктів нерухомого майна, заявлених до поділу. Не вбачається спосіб визначення вартості і з переліку додатків до позовної заяви по справі 643/1550/22, в яких відсутні звіти, висновки експертів або спеціалістів щодо вартості майна, заявленого до поділу.

Не надаючи оцінку законності і обґрунтованості прийняття позовної заяви у справі 643/1550/22 до розгляду Московським районним судом м. Харкова, суд тим не менше не може залишити поза увагою відсутність як у справі 643/1550/22, так і у справі 638/3773/22, доказів того, що приміщення по АДРЕСА_5 є найдорожчими серед об`єктів нерухомого майна, заявлених до поділу у наведених справах.

Крім того, відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ст. 368 ЦК України).

З наданих разом з позовною заявою у справі 638/3773/22 витягів з реєстру нерухомого майна стосовно позивача ОСОБА_1 і відповідача ОСОБА_2 вбачається, що приміщення у АДРЕСА_5 , належать сторонам на праві спільної часткової власності, з визначенням часток по Ѕ, що виключає їх належність до спільної сумісної власності.

Питання поділу майна, що є у спільній частковій власності, врегульовано положеннями ст. 367 ЦК України, а не статтями 69-71 СК України, як для об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, що свідчить про відмінність юридичного регулювання правовідносин щодо поділу об`єктів майна, що належить сторонам на праві часткової і сумісної власності, і непов`язаність позовних вимог, пред`явлених одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, які перебувають у відмінних видах права спільної власності.

Відповідно до ч. 5 ст. 188 ЦПК України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Інтерпретація суті конструкції суд, встановлений законом викладена Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у рішенні у справі Сокуренко і Стригун проти України. Так, ЄСПЛ наголосив, що фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Правова позиція ЄСПЛ у вказаній справі дозволяє виокремити дві умови відповідності критерію суд, встановлений законом: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції). З наведеного вище вбачається, що розгляд справи судом з порушенням правил територіальної юрисдикції є порушенням права особи на справедливий суд (ч. 1 ст. 6 Конвенції) та підставою для скасування ухваленого у справі рішення (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Зважаючи на викладене, суд констатує, що із заяви відповідача, доданих до неї документів і наявних в матеріалах справи доказів не вбачаються підстави для визнання Октябрського районного суду м. Полтави, який розглядає справу 643/1550/22, судом, встановленим законом в частині заявлених вимог позивача щодо поділу нерухомого і рухомого майна у даній справі, і залишення без розгляду позовних вимог щодо поділу об`єктів нерухомого і рухомого майна, питання поділу яких вирішується як у справі 643/1550/22, так і у справі 638/3773/22.

Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу, то судом встановлено, що ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.08.2022 у справі 638/2211/22 про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу прийнято після відкриття провадження по даній справі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У зв`язку з наведеним суд не вбачає підстав для залишення позовних вимог про розірвання шлюбу у справі 638/3773/22 без розгляду.

Керуючись ст. 182, 183, 257, 260 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Відмовити представникові відповідача - адвокату Смілянському Я.Г. в задоволенні заяви про залишення позовної заяви у справі № 638/3773/22 без розгляду від 31 жовтня 2022 року.

Копію ухвали направити сторонам у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Повний текст ухвали виготовлено 01 листопада 2022 року.

Суддя Т.В. ШТИХ.