Справа № 314/398/22
Провадження № 2/314/522/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

25.10.2022 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Капітонова Є.М.,

секретар судового засідання Кравченко І.В.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Вільнянськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» про стягнення середнього заробітку під час вимушеного прогулу,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» (з урахуванням уточненої позовної заяви) про стягнення середнього заробітку під час вимушеного прогулу, де просить:

«1. Стягнути з Відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу до дня фактичного звільнення 68250,0 грн.

2. Зобов`язати Відповідача внести податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за час вимушеного прогулу до Державного реєстру загальнообов`язкове державного страхування.

В обґрунтування позову посилається на наступне.

На підставі Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області у справі №314/24/21 Відповідач скористався законним правом на оскарження рішення суду першої інстанції, і як наслідок Запорізьким апеляційним судом було відкрито провадження № 22- ц/8073300/21 від 13 вересня 2021 року та призначено дату розгляду справи на 23 грудня 2021 року.

23 грудня 2021 року Постановою Запорізького апеляційного суду у справі №314/24/21 (провадження № 22-ц/8073300/21) Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 06.07.2021 року залишено без змін.

З дати проголошення Рішення судом першої інстанції до дати фактичного звільнення 06.01.2022 року (підстава: наказ від 06.01.2022 року № 5/ОС) минуло рівно 6 (шість) місяців. Позивач вважає, що виходячи з цих похідних є підстави для стягнення коштів за час вимушеного прогулу до дня фактичного звільнення.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував відносно задоволення позову, просив залишити позов без задоволення.

Суд заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи встановив наступні обставини.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 06.07.2021 року (Справа №314/24/21), залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 23.12.2021 року, позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства « Українська залізниця» ( , місцезнаходження: м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5) в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» ( м. Дніпро , пр. Д. Яворницького , буд. 108) про зобов`язання звільнити на підставі ч.3 ст. 38 Кодексу законів про працю України, визнання обставин , що спонукали до пропуску роботи поважними, зобов`язання виплатити заробітну плату та усі інші виплати передбачені умовами галузевих нормативних актів та колективного договору за період затримки розрахунку при звільненні, стягнення середнього заробітку- задоволено частково.

Зобов`язано Акціонерне товариство « Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» здійснити звільнення ОСОБА_1 шляхом видачі наказу про його звільнення з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України з 07 жовтня 2020 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 66 150 (шістдесят шість тисяч сто п`ятдесят гривень) 00 коп.

На виконання рішення суду відповідачем видано наказ №5/ос від 06.01.2022 про звільнення 07.10.2020 ОСОБА_1 з посиланням на підставу: «рішення Запорізького апеляційного суду по справі №314/24/21 від 23.12.2021 року».

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (пункт 61 рішення ЄСПЛ у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], No. 28342/95, ECHR 1999-VII).

В основі принципу юридичної визначеності, як одного з істотних елементів принципу верховенства права, лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

У низці своїх рішень ЄСПЛ, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, також указав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін.

Базове тлумачення принципу res judicata вміщено в рішеннях ЄСПЛ від 03.12.2003 у справі «Рябих проти Росії», від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 18.11.2004 у справі «Праведная проти Росії», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Понамарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності.

Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (пункт 52 рішення ЄСПЛ у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/39, ECHR 2003-IX, пункт 46 рішення ЄСПЛ у справі «Устименко проти України» № 32053/13).

Отже, забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

На підставі вищезазначеного рішення, яке набуло статусу остаточного («res judicata»), яке було виконано, трудові відносини між сторонами припинено з 07 жовтня 2020 року.

Отже, з урахуванням принципу правової визначеності, суд не має обов`язку вирішувати питання фактів та права розглянутих при розгляді іншої цивільної справи та відповідно переглядати ці питання та ставити обставини встановлені за наслідками судового розгляду та виконаними за судовим рішенням, під сумнів.

З урахуванням зазначеного, посилання позивача про наявність трудових відносин між сторонами після 07.10.2020 року є необґрунтованими.

Відносно позовної вимоги: «Зобов`язати Відповідача внести податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за час вимушеного прогулу до Державного реєстру загальнообов`язкове державного страхування.», суд виходить з наступного.

З огляду на вищезазначений принцип правової визначеності, суд приходить до висновку, що вирішеннязазначеного питання зобов`язального характеру, з урахуванням розглянутого та виконаного правового питання відносно припинення трудових відносин між сторонами за справою №314/24/21, може містити ознаки збільшення обсягу цивільно-правової відповідальності за вже розглянутим та виконаним судовим рішенням, що очевидно не буде відповідати ознакам справедливого судового розгляду в контексті остаточного судового рішення та його виконання.

Обґрунтування позовної вимоги зобов`язання Відповідача також не містять посилання на спосіб такого зобов`язання, період часу, підстав внесення відомостей до реєстру та суб`єкта утримувача відповідного реєстру.

При цьому жодним чином не порушується питання відносно сплати обсягу, визначених законодавством, обов`язкових внесків та не порушується питання обсягу (частки, відсотків) таких внесків відносно обсягу середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі визначеному за наслідками розгляду цивільної справи №314/24/21 - 66150 грн. 00 коп., що свідчить про необґрунтованість позовної вимоги та містить ознаки порушення принципу правової визначеності та можливого застосування цивільно- правової відповідальності повторно або збільшення її обсягу, що на переконання суду є неприпустимим.

З огляду на визначене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову та відмову в його задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12-13, 76-80, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

День складення повного судового рішення 28.10.2022.

Суддя Євген Миколайович Капітонов

28.10.2022