Провадження №2-о/389/2/22
Ухвала

іменем України

26 жовтня 2022 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Іванової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Знам`янка Кіровоградської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області,

за участю: представника заявника адвоката Урсаленка О.М.,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт його працевлаштування у ООО «Дискавери» в період з 15.05.1995 до 28.12.1999.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що у травні 2021 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності, однак рішенням від 11.05.2021 №38 йому відмовлено у її призначенні у зв`язку з тим, що його страховий стаж є недостатнім відповідно до ст.32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначене рішення прийняте ГУ ПФУ в Кіровоградській області на підставі наданої заявником трудової книжки серії НОМЕР_1 від 13.12.1991, за результатами розгляду якої до страхового стажу, зокрема, не зараховано період роботи з 15.05.1995 до 28.12.1999, оскільки запис внесений до трудової книжки з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: після запису про звільнення відсутній підпис особи, яка зробила запис. Надалі заявником було з`ясовано, що ООО «Дискавери» було перейменоване у ТОВ «Український центр трансмісій», однак на його звернення до вказаного товариства щодо надання підтвердження працевлаштування відповідь не надана.

Представник заявника в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляду справи без його участі, відповідно до якої вирішення питання відніс на розсуд суду.

Заслухавши представника заявника, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що провадження у цій справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України).

Перелік фактів, що встановлюються судом при розгляді справи визначено ч.1 ст.315 ЦПК України, який не є вичерпним. Так, згідно з ч.2 зазначеної статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Як вбачається зі змісту заяви та доданих до неї документів, необхідність встановлення факту працевлаштування у ООО «Дискавери» у період з 15.05.1995 до 28.12.1999 заявнику необхідно для зарахування вказаного періоду до страхового стажу з метою призначення пенсії по інвалідності.

Факт працевлаштування заявника у ООО «Дискавери» ніким не оспорюється, запис був внесений до трудової книжки з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, оскільки після запису про звільнення відсутній підпис особи, яка зробила цей запис.

Отримавши відмову органу, який призначає пенсії, заявник її в установленому законом порядку не оскаржив, а звернувся до суду із заявою про встановлення факту працевлаштування. Жодних доказів на підтвердження того, що він звертався до підприємства, на якому працював, про можливість внесення виправлень у трудову книжку, а також причин, що унеможливлюють внести такі виправлення, заявником не надано.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (п.18 Порядку №637).

Таким чином, встановлення факту наявності трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України як при прийнятті рішення про призначення пенсії, так і при вирішенні питання про встановлення трудового стажу роботи у певний період трудової діяльності.

В судовому порядку, відповідно до п.26 зазначеного Порядку №637, встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження.

За встановлених обставин та чинних норм законодавства, в судовому порядку не може бути встановлений факт, пов`язаний зі встановленням наявності трудового стажу (а також інші факти, що тісно пов`язані з ним або випливають з нього), оскільки встановлення такого факту здійснюється органами Пенсійного фонду України в позасудовому порядку.

Таким чином, чинним законодавством встановлено певний позасудовий порядок вирішення такого питання, який заявник не використав. У випадку, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи для встановлення факту наявності трудового стажу особі спочатку необхідно звернутися до відповідного органу Пенсійного фонду України з іншими документами, які можуть підтверджувати даний факт. Відмова цього органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.09.2019 у справі №198/623/18, та відповідає практиці Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (постанови від 10.03.2020 у справі №556/132/18; від 10.06.2020 у справі № 347/576/18; від 25.05.2022 у справі №363/1099/21).

З урахуванням наведеного, питання встановлення факту наявності трудового стажу не підлягає судовому розгляду, а повинне вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене та враховуючи, що в судовому порядкуне може бути встановлений факт наявності трудового стажу, оскільки встановлення такого факту здійснюється органами Пенсійного фонду України у позасудовому порядку, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України провадження у справі підлягає закриттю.

Згідно з ч.2 ст.255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки заявником при подачі цієї заяви до суду сплачений судовий збір в сумі 496 грн. 20 коп., однак провадження у даній справі підлягає закриттю у зв`язку з тим, що зазначений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому сплачену суму судового збору слід повернути заявнику.

Керуючись п.1 ч.1 ст.255, ст.ст.258, 260, 261 ЦПК України, суд,

постановив:

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, закрити на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн., сплачений відповідно до квитанції №0.0..1 від 06.12.2021 у ПАТ КБ «Приватбанк», та у розмірі 42 (сорок дві) грн. 20 коп., сплачений згідно з квитанцією №8 від 26.01.2022 у АТ «Ощадбанк».

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області О.В. Савельєва