ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5379/22 Справа № 204/3119/20 Категорія 43 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Панасенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення та надання комплекту ключів від вхідних дверей до двору та житлового будинку,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 23 березня 2020 року є власником Ѕ частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що розташоване на земельній ділянці площею 0,0530 га, кадастровий номер земельної ділянки :07:303:0018. Домоволодіння складається з житлового будинку літ. А-1, загальною площею 95,5кв.м., житловою площею 43,0 кв.м. з господарськими спорудами: літ. Е - гараж, №№1 -5-огорожі, І-мостіння.

Власником Ѕ частини зазначеного вище домоволодіння на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2014 року справа № 419/4961/2012, є ОСОБА_1 .

Зазначає, що придбавши Ѕ частину вказаного домоволодіння вирішив, разом зі своєю родиною поселитися у своїй власності. Однак, прийшовши до вказаного домоволодіння ОСОБА_1 не пустив його навіть до двору домоволодіння, зазначивши, що все домоволодіння є його власністю і ним він буде користуватися одноособово.

Вказує, що пропозиції не чинити перешкоди у користуванні власністю, спровокували конфліктну ситуацію.

Зазначає, що у зв`язку з відсутністю реакції з боку ОСОБА_1 , вимушений був звернутися до Чечелівського відділу поліції з проханням про допомогу у вирішенні даного конфлікту. Однак, проблему вирішено не було.

У зв`язку з зазначеним вище вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та просити суд усунути перешкоди у користуванні власністю, а саме Ѕ частиною домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , з боку ОСОБА_1 шляхом вселення позивача у зазначене домоволодіння та надання комплекту ключів від вхідних дверей до двору та житлового будинку.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2022 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено.

Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні власністю - Ѕ частиною домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , з боку ОСОБА_1 , шляхом вселення його у домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та надання комплекту ключів від вхідних дверей до двору та житлового будинку.

Рішення суду мотивовано наявністю підстав для задоволення позову, оскільки Ѕ частини спірного домоволодіння належить позивачу на праві власності та останній, як власник майна, має право користуватися та розпоряджатися ним на власний розсуд.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значне значення для справи та зроблено висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що судом не з`ясовано, які приміщення у спірному домоволодінні займала ОСОБА_3 та які приміщення вона продавала як Ѕ частину житлового будинку. Судом не враховано, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є родичами та ОСОБА_3 проігнорувала право першого покупця ОСОБА_1 , який просив продати йому спірну частину домоволодіння та умисно знайшла стороннього покупця. Суд не звернув увагу на те, що під час розгляду спору про розподіл спірного житлового будинку в натурі у справі №204/4555/15-ц висновком експерта встановлено, що технічно неможливо розподілити спірний будинок. Вважає, для того, щоб позивач міг проживати у спірній частині домоволодіння йому не вистачає 5,87 кв.м. Крім того, важливим є факт того, що між сторонами відбувались бійки з нанесенням тяжких тілесних ушкоджень. Також відбувались проникнення у житловий будинок та позивач перешкоджав у користуванні будинку сім`ї відповідача. Зникло багато речей, у зв`язку з чим в провадженні слідчого відділу Чечелівського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області перебувають 6 матеріалів досудового розслідування, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Суд першої інстанції також не встановив місце реєстрації та проживання позивача та не врахував, що спірний будинок є єдиним місцем проживання сім`ї відповідача.

ОСОБА_2 подав відзив, у якому просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 березня 2020 року між ОСОБА_3 (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавець продав, а покупець купив Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами, розташованими на земельній ділянці розміром 0,0530 га, який був нотаріально посвідчений (а.с. 5).

За даними Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 березня 2020 року, домоволодіння, за адресою АДРЕСА_1 у розмірі Ѕ частки належить ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 23 березня 2020 року (а.с. 6).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2021 року у справі №204/3089/20, залишеного без змін постановою Дніпровського апеляційного суду віл 25 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Анісімова В.Е. про встановлення факту ухилення від отримання письмового повідомлення, переведення прав та обов`язків покупця, визнання незаконними дій нотаріуса, визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 23 березня 2020 року (а.с. 130-142).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений частиною другою статті 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Разом з цим, положення статей 386, 391 ЦК України визначають, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Правова позиція Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

У пунктах 40-44 рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі Кривіцька та Кривіцький проти України (Заява № 30856/03) зазначено, що згідно з Конвенцією поняття житло не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання житлом, яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем.

У спірних правовідносинах права позивача, як власника спірного житла, захищені і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конвенція в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність.

ЄСПЛ у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Встановивши, що Ѕ частини спірного домоволодіння належить позивачу на праві власності та останній, як власник майна, має право користуватися та розпоряджатися спірним майном, проте відповідач чинить перешкоди в користуванні таким майном, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає необґрунтованими та відхиляє доводи апеляційної скарги про необхідність з`ясування приміщень у спірному домоволодінні, які займала ОСОБА_3 та які приміщення вона продавала як Ѕ частину житлового будинку, оскільки такі обставини не підлягають встановленню в рамках розгляду даної справи та необхідність їх встановлення також не випливає зі змісту позовної заяви та заявлених позовних вимог.

Доводи про не врахування судом першої інстанції першочергового права ОСОБА_1 на придбання спірної частини домоволодіння колегія суддів також відхиляє, оскільки такі обставини були предметом розгляду у справі №204/3089/20 та їм надана відповідна правова оцінка, яка зазначена у відповідному рішенні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 липня 2021 року, яке набрало законної сили.

Як вбачається із матеріалів справи, під час апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, відповідачем до апеляційної скарги додано висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №5216/5217-16 у цивільній справі №2-204/117/16 від 23 лютого 2017 року, витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань, які на його думку мав би дослідити суд першої інстанції.

З наведеного слідує, що при поданні апеляційної скарги відповідачем були подані додаткові докази, які не надавалися суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники процесу посилаються в апеляційній скарзі. Докази, які не були подані суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи викладене, колегія суддів не приймає до уваги долучені до апеляційної скарги документи.

Аргументи апеляційної скарги про те, що позивач не може проживати у спірній частині домоволодіння, оскільки йому не вистачає 5,87 кв.м. є лише припущеннями та не впливають на результати вирішення цієї справи, оскільки позивач є власником спірного майна та вправі розпоряджатися ним на власний розсуд.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що розглядаючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

Згідно статті 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова