Справа № 338/966/20
Провадження № 22-ц/4808/21/22
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

секретаря Кузів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду від 19 жовтня 2020 року, в складі судді Битківського Л.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні частиною земельної ділянки, у відношенні якої встановлено сервітут,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні частиною земельної ділянки, щодо якої встановлено сервітут.

Позовні вимоги мотивувала тим, що рішенням Богородчанського районного суду від 31.07.2019 року за її позовом було встановлено постійний, безоплатний земельний сервітут щодо належної на праві власності ОСОБА_4 частини земельної ділянки площею 0,0147 га розташованої на АДРЕСА_1 , у виді права пішого проходу та проїзду на транспортному засобі по наявному шляху до земельної ділянки та житлового будинку ОСОБА_2 , розташованих на АДРЕСА_1 . Вказані межі земельного сервітуту за судовим рішенням слід прокласти у спосіб, зображений на схемі, що є додатком № 8 до висновку експертного дослідження від 15.02.2019 року № 007/02-19.

Встановлений земельний сервітут, зареєстрований у Державному земельному кадастрі та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.08.2020 року.

Після ухвалення судом першої інстанції рішення, ще до набрання ним законної сили, відповідач умисно, з метою перешкодити їй користуватись проїздом та проходом, обгородив земельну ділянку в місці встановлених сервітутних обмежень з одного боку металевою сіткою, а з іншого бетонним парканом, демонтував тверде покриття, на ділянці, що має слугувати проїздом, висадив кущі та молоді саджанці дерев, а також складував будівельні матеріали.

Позивачка, посилаючись на те, що ОСОБА_3 рішення суду виконувати не бажає, на земельну ділянку не допускає, просила зобов`язати його усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,0147 га, кадастровий номер :01:001:0134 щодо якої встановлено земельний сервітут у спосіб знесення огорожі і очищення ділянки від будівельних матеріалів, кущів і дерев та не чинити інших перешкод у проході та проїзді цією частиною земельної ділянки.

Рішенням Богородчанського районного суду від 19 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_4 усунути перешкоди користуванні частиною земельної ділянки площею 0,0147 га, що знаходиться на ділянці кадастровий номер :01:001:0134 стосовно якої за рішенням Богородчанського районного суду від 31 липня 2019 року у справі №338/158/19 встановлено земельний сервітут у виді права пішого проходу та проїзду на транспортному засобі по наявному шляху до земельної ділянки та житлового будинку ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 у спосіб демонтажу частини огорожі і очищення ділянки від будівельних матеріалів, кущів і дерев. Покладено на відповідача обов`язок не чинити інших перешкод у проході та проїзді згаданою частиною земельної ділянки.

Вирішено питання судових витрат.

Вказане рішення за скаргами ОСОБА_3 було предметом перегляду в апеляційній та касаційній інстанції та відповідно постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року та постановою Верховного Суду від 22 серпня 2022 року залишено без зміни.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Богородчанського районного суду від 31.08.2019 року обтяжено право власності відповідача на належну йому земельну ділянку шляхом надання права використовувати наявний на його земельній ділянці шлях для проходу і проїзду до господарства позивачки. Вчинення будь-яких дій, які унеможливлюють використання наявного шляху, свідчить про наявність перешкод у користуванні позивачем вказаною ділянкою. Оскільки факт вчинення відповідачем перешкод підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, то поновлення права позивача можливе у спосіб покладення зобов`язання на ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 вказаною земельною ділянкою.

ОСОБА_1 , як особа, яка не приймала участі у справі, однак вважає, що суд вирішив питання про її права та обов`язки, подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування норм чинного законодавства, а сааме ст.1 Протоколу до Конвенції про захист тправ людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, положень ст. 1, 19, 20, 33 102 ЗК України та положень ст. 60, 63, 65 Сімейного кодексу України.

Зазначає, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №866311 від 20.10.2006 року, земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0134, придбана ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу від 04.11.2005 № 2460, та відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя.

Земельна ділянка, щодо якої встановлено земельний сервітут, належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, однак встановлений земельний сервітут у виді права пішого проходу та проїзду на транспортному засобі по наявному шляху до земельної ділянки та житлового будинку ОСОБА_2 унеможливлює використання земельної ділянки за її цільовим призначенням - «для ведення особистого селянського господарства».

ОСОБА_1 вказала, що земельна ділянка щодо якої встановлено сервітут є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_3 , вона оскаржила в апеляційному порядку рішення Богородчанського районного суду від 31.07.2019 року яким встанволено земельний сервітут, а тому рішення суду є таким, що не набуло законнної сили. Оскільки вимоги позову у цій справі грунтуються на рішенні Богородчанського районного суду від 31 липня 2019 року, то таке рішення підлягає скасуванню.

Апелянтка вважає, що матеріали справи та зібрані докази не підтвердждують обставин порушення відповідачем прав позивача, а тому в позові слід було відмловити за безпідставності та недоведеності позовних вимог.

Посилаючись на зазначені обставини, апеллянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 доводи скарги заперечила та зазначила, що необхідність встановлення земельного сервітуту з метою забезпечення пішого проходу та проїзду на транспортному засобі до її домогосподарства у відношенні частини земельної ділянки ОСОБА_3 , призначеної для ведення особистого селянського господарства підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Сервітутні обмеження встановлено тільки у відношенні незначної частини земельної ділянки (0,0147 га), яку до 2018 року її сім`я, сім`я відповідача ОСОБА_3 , та попередній власник цієї земельної діялнки ОСОБА_5 , безперешкодно використовували в якості пішого проходу та проїзду на транспортному засобі до власних домогосподарств.

Судом встановлено, що під час виготовлення державного акту про право власності на земельну ділянку її попередньому власнику ОСОБА_5 було допущено помилку та помилково передано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку яка слугувала заїздом. Численними доказами в справі доведено, що без встановлення сервітутних обмежень щодо частини земельної ділянки ОСОБА_3 вона не має реальної можливості забезпечити проїзд на транспортному засобі до власного домогосподарства.

Просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Апелянтка ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_3 , представник третьої особи Старобогородчанська сільської ради у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 доводи скарги заперечили та пояснили, що ОСОБА_1 , як дружина ОСОБА_3 була присутня при розгляді даної справи, а при виконанні рішення суду про усунення перешкод у користуванні заїздом чинила перешкоди, оскаржуючи рішення має на меті затягнути розгляд справи, просили залишити скаргу без задоволення, а рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження в даній справі слід закрити з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статі 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 17 ЦПК Українивизначено, щоучасникисправи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішивпитання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційнеоскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Частиною третьою статті 352 ЦПК України передбачено, що після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження№ 61-2417сво19) зроблено висновок, що «аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішенняі які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участіу справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків».

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року в справі № 412/1277/2012 (провадження № 61-3704св19) зроблено висновок, що «у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті».

Судом встановлено, що рішенням Богородчанського районного суду від 31.08.2019 встановлено постійний, безоплатний земельний сервітут щодо частини земельної ділянки площею 0,0147 га кадастровий номер :01:001:0134, яка розташована на АДРЕСА_1 належної на праві власності ОСОБА_3 , у виді права пішого проходу та проїзду на транспортному засобі по наявному шляху до земельної ділянки та житлового будинку ОСОБА_2 , розташованих на АДРЕСА_2 . Вказані межі земельного сервітуту визначено у спосіб, зображений на схемі, що є додатком № 8 до висновку експертного дослідження від 15.02.2019 року № 007/02-19 судового експерта Максимчина А.Д. (а.с.5-7).

Земельний сервітут, зареєстрований у Державному земельному кадастрі та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.08.2020 року (а.с.9). Отже, у ОСОБА_2 виникло право користуватись вказаною земельною ділянкою для проходу та проїзду до належного їй домоволодіння, а у відповідача відповідно є обов`язок не перешкоджати їй у здійсненні цього права.

Перевіряючи доводи позивача, суд першої інстанції встановив, що відповідач ОСОБА_3 чинить ОСОБА_2 перешкоди у користуванні земельною ділянкою щодо якої рішенням суду, встановлено сервітут.

Актом «Про створення перешкод у виконанні рішення суду» від 30.07.2020 року, складеним комісією у складі: старости села Скобичівка, землевпорядника, позивача та у присутності працівників Богородчанського ВП ГУНП, працівника геодезиста, зафіксовано, що під час спроби встановити межі земельного сервітуту на місцевості відповідач ОСОБА_3 відмовився добровільно виконати рішення суду, не допустив комісію на земельну ділянку, відмовився добровільно здійснити демонтаж фрагменту огорожі частини земельної ділянки, на яку судовим рішенням накладено земельний сервітут та очистити її від завезених залишків будівельних матеріалів (а.с.10).

ОСОБА_1 , подаючи апеляційну скаргу на рішення Богородчанського районного суду від 19.10.2020 року, посилалася на те, що таке повністю ґрунтується на рішенні цього ж суду від 31 липня 2019 року яким встановлено земельний сервітут щодо земельної ділянки яка перебуває у спільні сумісній власності подружжя: її та ОСОБА_3 та яке не набуло законної сили.

Разом з тим, згідно матеріалів справи оскаржуване рішення про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою щодо якої встановлено земельний сервітут постановлено 19.10.2020 року, тобто після набрання законної сили рішенням Богородчанського районного суду від 31.07.2019 року (згідно постанови Івано-Франківського апеляційного суду набрало законної сили 03.07.2020 року) яким встановлено земельний сервітут.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що вона фактично не погоджується з рішення суду про встановлення сервітуту щодо частини земельної ділянки яка перебуває у спільній сумісній власності її та відповідача ОСОБА_3 .

Однак оскаржуване рішення постановлено за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні частиною земельної ділянки саме ОСОБА_3 , а не ОСОБА_1 .

Судове рішення, оскаржене особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків такої особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є заявник, або містити висновки про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Оскільки судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалося, апеляційне провадження, відповідно до ч.3 ст. 362 ЦПК України, підлягає закриттю.

Посилання ОСОБА_1 на те, що матеріали справи та зібрані докази не підтвердждують обставин порушення відповідачем прав позивача, а тому в позові слід було відмовити за недоведеністю позовних вимог не заслуговують на увагу, оскільки сам відповідач ОСОБА_3 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції реалізував своє право на оскарження рішення суду в апеляційному та касаційному порядку та відповідно суд апеляційної та касаційної інстанції надали правову оцінку доводам його скарг.

Щодо вирішення заяви ОСОБА_2 про стягнення коштів на правову допомогу в сумі 5000 грн, то слід зазначити наступне.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 12 жовтня 2022 року уклала договір про надання правової допомоги з адвокатським об`єднанням «Лекс Консалтинг».

Представництво інтересів ОСОБА_2 на підставі ордеру від 14.10.2022 року виданим адвокатським об`єднанням «Лекс Консалтинг» здійснював адвокат Тинів І.Д.

Відповідно до акту приймання-передачі наданої правової допомоги № 31 від 31.10.2022 року виконавцем адвокатським об`єднанням «Лекс Консалтинг» відповідно до Договору про надання правової допомоги від 12.10.2022 року надано послуги з представництва інтересів клієнта ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, загальна вартість яких становить 5000 грн.

Таким чином, позивачем надано документально підтверджені докази витрат які вона понесе на правову допомогу під час розгляду справи в апеляційному суді та їх розрахунок, а тому наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 як особи яка не брала участі у розгляді справи однак вважала, що суд вирішив питання про її права та обов`язки та подала апеляційну скаргу на рішення суду, на користь позивачки ОСОБА_2 витрат по оплаті за надання правової допомоги у суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу resjudicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися новогослухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Керуючись ст.ст. 374, 362, 381, 389, 390 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду від 19 жовтня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні частиною земельної ділянки, у відношенні якої встановлено сервітут - закрити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_2 ) 5000 (п`ять тисяч) грн витрат на правничу допомогу.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст ухвали складено 01 листопада 2022 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин