ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1377/22 Справа № 198/76/21 Категорія 47 Суддя у 1-й інстанції - Гайдар І. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Гаржі О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргоютовариства з обмеженою відповідальністю «Лан»

на рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лан» про усунення перешкод у користуванні власністю та зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Лан» до ОСОБА_1 про визнання правочину дійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 7,4453 га кадастровий номер :01:001:0130 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новов язівської сільської ради Юр ївського району Дніпропетровської області.

Зазначає, що згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ТОВ «Лан» зареєстровано інше речове право право оренди вказаної вище земельної ділянки, яке виникло на підставі укладеного 14 серпня 2014 року між нею та ТОВ «Лан» договору оренди.

Вказує, що під час розгляду Юр`ївським районним судом Дніпропетровської області справи справи № 198/959/19 за її позовом до ТОВ «Лан» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки встановлено, що вона не підписувала договір з ТОВ «Лан», отже, не виявляла свою волю на передачу відповідачу в оренду належної їй земельної ділянки, тому договір оренди є неукладеним, а земля перебуває в користуванні товариства без законних підстав.

Оскільки відповідач добровільно повернути земельну ділянку відмовляється, просить усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер :01:001:0130, площею 7,4453 га, шляхом її повернення власнику та скасувати державну реєстрацію іншого речового права оренди зазначеної земельної ділянки за ТОВ «Лан».

У травні 2021 року ТОВ «Лан» звернулося до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 регулярно отримувала орендну плату відповідно до умов договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером, тому її посилання про необізнаність існування договору, відсутність волевиявлення на його укладення, є безпідставними.

Вважає, що між ТОВ «Лан» та ОСОБА_1 існувала усна домовленість щодо укладення договору оренди землі, в якій сторони узгодили всі істотні умови, зокрема, щодо орендної плати та строку передачі землі в оренду, у зв`язку з чим просило визнати дійсним договір, право оренди за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер :01:001:0130, площею 7,4453 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованою на території Павлоградського (колишнього Юр`ївського) району Дніпропетровської області, яка належить власнику на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЯГ № 574623, виданого Юр`ївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 27 грудня 2007 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № , шляхом її повернення ОСОБА_1 з користування ТОВ «Лан».

Скасовано державну реєстрацію за ТОВ «Лан» іншого речового права права оренди земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0130, площею 7,4453 га, здійснену в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01 грудня 2014 року, номер запису про інше речове право 7908342, на підставі договору оренди земельної ділянки від 02 вересня 2014 року.

У задоволенні зустрічного позову ТОВ «Лан» відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для задоволення первісного позову, оскільки договір оренди земельної ділянки від 02 вересня 2014 року, на підставі якого ТОВ «Лан» користується належною ОСОБА_1 земельною ділянкою з кадастровим номером :01:012:0130, не підписаний орендодавцем, отже, відсутнє її волевиявлення на укладення правочину та передачу землі ТОВ «Лан» в користування, тому такий договір є неукладеним, та не підлягає визнанню дійсним, тому земельна ділянка повинна бути повернута позивачу, адже знаходиться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Щодо вимог про скасування державної реєстрації права оренди, суд зазначив, що такі вимоги є похідними від основної вимоги за первісним позовом (про повернення земельної ділянки, яка використовується відповідачем без правових підстав), тому також підлягають задоволенню. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Лан», суд виходив із того, що факт отримання ОСОБА_1 плати за землю сам по собі не є достатньою підставою вважати, що між останньою та ТОВ «Лан» існують договірні правовідносини щодо земельної ділянки. Отримання такої плати за фактичне користування земельною ділянкою не свідчить про дійсність укладених з порушенням вимог ст. 203 ЦК України правочинів.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «Лан» звернулося з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значне значення для справи та зроблено висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що ОСОБА_1 було відомо про укладення договору оренди та наявність орендних відносин з ТОВ «Лан», право оренди спірної земельної ділянки було оформлено в установленому чинним законодавством порядку. Так, ОСОБА_1 особисто та цілеспрямовано надала ТОВ «Лан» оригінали необхідних документів для проведення державної реєстрації, укладеного між ними договору, більше 5 років не цікавилася станом своєї земельної ділянки, не проявляла ні спроб, ні бажання задля її оброблення, оскільки знала, що спірна земельна ділянка перебуває у користуванні ТОВ «Лан». Починаючи з 2015 року позивач отримувала орендну плату за користування земельною ділянкою про що міститься підпис у відомостях нарахування орендної плати. 05 червня 2018 року ОСОБА_1 подала заяву до ТОВ «Лан», в якій просила виділити їй земельний пай № НОМЕР_1 площею 7,4453 га після закінчення договору оренди пая, що також свідчить про її обізнаність щодо орендних відносин з ТОВ «Лан».

Відзив на апеляційну скаргу суду до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЯГ № 574623, виданого Юр`ївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 27 грудня 2007 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № , належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,4453 га, кадастровий номер :01:001:0130, розташована на території Юр`ївської селищної ради (до реформування району Новов`язівської сільської ради) Дніпропетровської області (а.с. 11).

ТОВ «Лан» користується вказаною земельною ділянкою, що не заперечується останнім, на підставі договору оренди від 02 вересня 2014 року (сам договір не містить дати підписання), згідно з умовами якого орендодавець ОСОБА_1 надала, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 15 років (а. с. 18).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, 01 грудня 2014 року, державним реєстратором Реєстраційної служби Юр`ївського районного управління юстиції Дніпропетровської області здійснено реєстрацію права оренди зазначеної земельної ділянки, номер запису про інше речове право 7908342 (а.с. 19).

Рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області у справі № 198/959/19 встановлено, що ОСОБА_1 спірний договір оренди від 14 серпня 2014 року не підписувала. Так, під час розгляду справи судом було призначено почеркознавчу експертизу та згідно з висновком експерта № 742-20 від 15 травня 2020 року підпис від імені ОСОБА_1 у договорі оренди землі, без зазначення номеру та дати підписання, у розділі «Орендодавець» в графі «Підпис» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням її справжнього підпису (справа № 198/959/19, Т. 1, а.с. 146-155). Висновок експертизи з цього приводу є категоричним та однозначним, не спростованим ні судом, ні ТОВ «Лан».

Відповідно до положень частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною 3 статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини 1 статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині 1 статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

За частиною 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Відповідно до положень статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Встановивши відсутність волевиявлення ОСОБА_1 на укладення договору оренди земельної ділянки від 02 вересня 2014 року з ТОВ «Лан», що в свою чергу свідчить про неукладеність вказаного правочину, а користування спірною земельною ділянкою без належних на те підстав порушує права позивача, як власника земельної ділянки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ «Лан».

Доводи апеляційної скарги про надання ОСОБА_1 оригіналів необхідних документів ТОВ «Лан» для проведення державної реєстрації, укладеного між ними договору, відсутність зацікавленості про стан своєї земельної ділянки, відсутність спроб та бажання для її оброблення не свідчить про наявність договірних відносин між сторонами.

Доводам про отримання ОСОБА_1 орендної плати за користування спірною земельною ділянкою судом першої інстанції була надана відповідна правова оцінка та суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що отримання такої плати за фактичне користування земельною ділянкою не свідчить про дійсність укладених з порушенням вимог ст. 203 ЦК України правочинів.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження наявності та дійсності спірного договору оренди до апеляційної скарги ТОВ «Лан» додано копії: договору оренди земельної ділянки від 02 вересня 2014 року, додатку №1 до договору оренди земельної ділянки з ТОВ «Лан», відомостей нарахувань орендної плати за 2015-2018 роки, договору оренди земельної ділянки від 21 січня 2008 року, заяви від 05 червня 2018 року.

З наведеного слідує, що при поданні апеляційної скарги ТОВ «Лан» були подані додаткові докази, які не надавалися суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники процесу посилаються в апеляційній скарзі. Докази, які не були подані суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи викладене, колегія суддів не приймає до уваги долучені до апеляційної скарги документи.

Отже, приведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лан» залишити без задоволення.

Рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова