Справа № 308/5223/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 жовтня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Мацунича М. В.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Свида Олександр Георгійович, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 грудня 2021 року, ухвалене суддею Івановим А. П.,

у с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Свида О.Г., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини.

Позов обґрунтувала тим, що з 25 квітня 2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У цьому шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протягом тривалого часу сімейне життя між нею та відповідачем погіршувалося через різні погляди на шлюб та сім`ю, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Уже близько двох років вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Відповідач не хоче розуміти проблеми, які виникають у сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, а також самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати свою сім`ю. Зароблені ним кошти практично не надавалися на потреби сім`ї. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки між ними виникла неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги, а тому вважає за необхідне розірвати шлюб між нею та відповідачем.

Стверджувала, що обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу немає. Водночас відповідач нехтує своїм обов`язком як батько по відношенню до спільного сина, не хоче усвідомлювати проблеми, які виникають у сім`ї, а саме що стосуються щомісячних витрат на дитину необхідних для гідного розвитку сина, не бере участі у вихованні дитини, не піклується про стан його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти і готування до самостійного життя, а тому вимушена звертатися до суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина.

Указувала, що відповідач проживає окремо у власному будинку та немає на утриманні інших дітей чи хворих, непрацездатних батьків, а відтак у змозі сплачувати аліменти на дитину.

Посилаючись на наведені вище обставини просила суд: 1) розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем ОСОБА_2 , що зареєстрований у виконавчому комітеті Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом № 3; 2) стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття; 3) стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати, а саме 908 грн сплаченого судового збору та 5 500 грн витрат на правничу (правову) допомогу.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.06.2021 було надано сторонам строк для примирення до 22 жовтня 2021 року з одночасним зупиненням провадження у справі.

Ухвалою цього ж суду від 22.10.2021 внаслідок закінчення наданого судом строку на примирення подружжя ОСОБА_4 провадження у цій справі відновлено.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 09.12.2021 цей позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 25.04.2015 виконавчим комітетом Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 за актовим записом № 03.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.04.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн, а також витрати на правничу допомогу в сумі 5 500 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 посилався на незаконність та необґрунтованість рішення місцевого суду внаслідок порушення судом норм процесуального і матеріального права та неповного і неправильного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Скарга мотивована тим, що місцевим судом належним чином не враховано того, що на ґрунті сімейно-побутових проблем позивачка разом із дитиною переїхала проживати до своїх батьків. При цьому він як батько продовжував піклуватися про свого малолітнього сина, зокрема, купував йому одяг, продукти харчування, іграшки тощо. Зазначав, що позивачка хоч і не перешкоджає йому у спілкуванні зі сином, проте не приймає від нього речі, харчі та подарунки для дитини.

Стверджував, що він не має наміру припиняти шлюбні відносини та намагається зберегти сім`ю, що узгоджується із поданою ним до суду першої інстанції відповідної заяви про примирення. Натомість, суд першої інстанції хоча і надав був строк на примирення, однак підійшов до інституту збереження шлюбу формально.

Уважав, що представник позивачки адвокат Свида О.Г. узагалі не мав права звертатися до суду з цієї позовною заявою, оскільки право на звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу є особистим правом подружжя та не підлягає передорученню. Відтак подана позовна заява підлягала поверненню, оскільки вона підписана особою, яка не мала на це право.

Указував і на безпідставне твердження позивачки про те, що він не бере участі у вихованні і матеріальному забезпеченні дитини та має у власності житловий будинок, оскільки таке не підтверджується жодними належними і допустимими доказами. Натомість, починаючи із дня народження сина і по теперішній час, він приймає участь у вихованні дитини, доглядає за ним, матеріально забезпечує та намагається надати сину повноцінне батьківське піклування і турботу.

Також зауважував, що дитина є здоровою і не потребує додаткових витрат. При цьому він має несправний суглоб кістки правої руки та згідно з рекомендаціями лікаря йому слід обмежити фізичні навантаження і пройти лікування у вигляді оперативного втручання. У зв`язку з цим на теперішній час він є обмежено працездатним і наразі вирішується питання про установлення йому інвалідності. Заразом в Україні запроваджено карантин, що перешкоджає йому працевлаштуватися, а тому визначений судом розмір аліментів у сумі 4 000 грн є занадто надмірним для нього.

Посилався і на безпідставне стягнення з нього місцевим судом витрат на правову допомогу, оскільки заявлений позивачкою розмір цих витрат не є співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом робіт, їх обсягу і витраченим часом на виконання відповідних робіт (послуг). Також ці витрати не є пропорційними до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін та результат її вирішення ніяк не впливає на репутацію позивачки.

За наведених вище обставин просив оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким: 1) щодо розірвання шлюбу рішення суду скасувати та залишити позовну заяву в цій частині без розгляду; 2) щодо стягнення аліментів рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову, а саме щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Також просив поновити йому строк на апеляційне оскарження цього рішення суду першої інстанції як пропущеного з поважних причин.

Ухвалою судді Закарпатського апеляційного суду від 01.03.2022, зокрема поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.12.2021.

Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 позивачка ОСОБА_1 не скористалася.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 18.04.2022 цю справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що з 25 квітня 2015 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 25.04.2015, яке видане виконавчим комітетом Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (а.с.17).

У цьому шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 05.10.2018 (а.с.9).

Із довідки Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області від 23.04.2021 за № 403 слідує, що ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3 відповідно до погосподарської книги фактично проживають у будинку АДРЕСА_1 (а.с.23).

Частиною першою ст. 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами третью, четвертою ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Положеннями ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України констатовано, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Як кореспондує ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Статтею 111 СК України врегульовано, що суд уживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

На виконання зазначеної вище норми закону, суд першої інстанції ухвалою від 23.06.2021 надав сторонам строк для примирення терміном у чотири місяці (а.с.31). Проте бажаних результатів це недало і сторони не примирилися.

За положеннями ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Апеляційний суд погоджується з правильністю висновку місцевого суду про те, що примирення і подальше подружнє життя сторін не є можливим, оскільки сім`я фатично розпалася і подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, яка відновлювати шлюбні стосунки з відповідачем не бажає, а відтак, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про розірвання шлюбу між сторонами.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України ця позовна заява підлягала поверненню ОСОБА_1 унаслідок її підписання особою, яка не мала права підписувати, оскільки за приписом ч. 2 ст. 175, ч. 7 ст. 177 ЦПК України позовна заява може бути підписана представником позивача і в такому випадку до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача. Водночас ані ЦПК України, ані СК України не передбачають винятків із цього правила, тобто виключного й особистого підписання позовної заяви про розірвання шлюбу та/або стягнення алмінтів на дитину позивачем (позивачкою). У цій справі до позовної заяви представником позивачки ОСОБА_1 адвокатом Свидою О.Г. було додано угоду про надання правової допомоги від 22.04.2021 (а.с.10), ордер на надання правничої /правової/ допомоги серії АО № 1028727 від 23.04.2021 (а.с.11), а відтак цей адвокат управі був підписувати дану позовну заяву.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Україною, «держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини».

У частині першій ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як кореспондує ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічний обов`язок батьків закріплений і в ст. 180 СК України.

Згідно зі ст. 150 СК України обов`язками батьків, зокрема, є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За загальним правилом розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Зі змісту положень ч. 3 ст. 181 СК України слідує, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина.

Частиною першою ст. 182 СК України врегульовано, що при визначенні розміру аліментів суд ураховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних права; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини,що маютьістотне значення.

В апеляційні скарзі відповідач указував на потребу в лікуванні і надав на підтвердження цих обставин заключення лікаря-невропатолога ТОВ «Закарпатська Ендоклініка» від 14.04.2021, згідно з яким ОСОБА_2 має несправний суглоб човноподібної кістки правої кисті. Рекомендації: оперативне оперування в плановому порядку, обмежити фізичне навантаження.

Згідно з відомостей із Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків станом на 08.02.2022 інформація про доходи ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2021 року по 3 квартал 2021 є відсутня.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, аніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).

Суд за заявою одержувача, відповідно до ч.1 ст.184 СК України, визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Статтями сьомими законів України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що в 2021 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 1 921 грн, з 1 липня 2 013 грн, з 1 грудня 2 100 грн, а в 2022 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2 100 грн, з 1 липня 2 201 грн, з 1 грудня 2 272 гривні.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання дитини, яка проживає разом із нею, суд першої інстанції не в повній мірі врахував наведені вище норми СК України, встановлений законодавством прожитковий мінімум на дитину відповідного віку та фактичні обставини справи, а тому, на переконання колегії судів, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти на дитину в розмірі 3 500 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів відповідатиме інтересам дитини, покриватиме суттєву частину витрат на неї і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини та не порушуватиме правила щодо рівності батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини.

Із приводу доводів апеляційної скарги щодо необґрунтованого стягнення місцевим судом із апелянта на користь позивачки витрат на правничу /правову/ допомогу, колегія суддів зауважує, що ОСОБА_2 у мотивувальній частині скарги хоч і посилався на їх безпідставне стягнення з нього, однак у прохальній частині апеляційної скарги з вимогою про скасування рішення суду першої інстанції в цій частині і відмовою судом апеляційної інстанції в їх стягненні не звертався, а відтак, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині рішення місцевого суду апеляційним судом не перевіряється.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, апеляційний суд уважає, що позивачка частково довела належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку достатніми доказами свої вимоги, які поза розумним сумнівом знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи щодо необхідності розірвання шлюбу та часткового стягнення із заявленого розміру на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів уважає частково слушними, оскільки вони спростовують правильність висновків суду першої інстанції в частині визначеного розміру аліментів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ від 10.02.2010, у справі «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», № 4909/04, § 58).

З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції, відповідно до ст. 376 ЦПК України, слід змінити, а апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково.

Керуючись статтями 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 грудня 2021 року в частині визначення розміру стягуваних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити та визначити їх у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.04.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідачка

Судді