Справа № 161/8169/22
Провадження № 2/161/3150/22
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

01 листопада 2022 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Філюк Т.М.

за участі секретаря судового засідання Октисюк С.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Луцької міської ради про визнання незаконною бездіяльності та стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

27 червня 2022 року ОСОБА_3 звернувся в Луцький міськрайонний суд Волинської області з позовом до Луцької міської ради про визнання незаконною бездіяльності та стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.07.2010 в справі 3 2-4645/10 ухвалено стягнути з Управління житлово-комунального господарства Луцької міської ради на користь ОСОБА_3 витрати на будівельні роботи в сумі 31 650 грн, витрати на правову допомогу в сумі 1000 гривень. Постановою Волинського апеляційного суду від 18.10.2018 ухвалено стягнути з Управління житлово-комунального господарства департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради на користь ОСОБА_3 38 559, 07 гривень, в тому числі : 31 262, 58 грн інфляційних втрат та 7 296, 49 грн три проценти річних. Управління житлово-комунального господарства департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради перебуває в процесі ліквідації відповідно до рішення Луцької міської ради від 28.12.2016 % 16/20 «про припинення юридичної особи». Згідно з повідомленням про безспірне списання коштів з рахунків боржника від 28.12.2017 № 03-15/2185, та на виконання виконавчого листа від 01.07.2010 по справі № 2-4645/10 Управлінням Державної казначейської служби України у м. Луцьк Волинської області було здійснено списання з коштів Управління житлово-комунального господарства департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 31 650 грн та витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн. Проте коштів за рішенням Волинського апеляційного суду в сумі 38 559, 07 грн. до даного часу не сплачено.

Позивач вказує, що Управління житлово-комунального господарства департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є органом місцевого самоврядування. Луцька міська рада є засновником Управління житлово-комунального господарства департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради. Саме Луцькою міською радою прийнято ряд рішень щодо майна, яке було передано Управління житлово-комунального господарства департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради, а також щодо діяльності цього підприємства, , зокрема, щодо його ліквідації, які мають наслідком неможливість виконання рішення у справі 3 161/7232/18 ні в добровільному, ні в примусовому порядку, ні в порядку задоволення кредиторських вимог до боржника чи вимог до правонаступника. Вказує, що Луцька міська рада не вчиняє жодних дій, які б мали наслідком виконання Управління житлово-комунального господарства департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради судового рішення, а тому така бездіяльність є незаконною.

Позивач просить визнати таку бездіяльність органу місцевого самоврядування неправомірною та покласти на Луцьку міську раду субсидіарну відповідальність та стягнути в користь відповідача заборгованість за грошовими зобов`язаннями Управління житлово-комунального господарства департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради в сумі 38 559,07 гривень згідно рішення Волинського апеляційного суду у справі № 161/7232/18.

Ухвалою від 01 липня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, в якому вказує, що позов поданий з порушенням правил предметної юрисдикції, а тому не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В судовому засіданні представник відповідача заявлене клопотання про закриття провадження у справі підтримав.

Представник позивача заперечувала щодо закриття провадження у справі.

Заслухавши пояснення сторін по справі, суд прийшов до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що Постановою Волинського апеляційного суду від 18.10.2018 року ухвалено стягнути з Управління житлово-комунального господарства департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради на користь ОСОБА_3 38 559, 07 гривень, в тому числі: 31 262, 58 грн інфляційних втрат та 7 296, 49 грн три проценти річних.

Відповідно до Положення про Управління житлово-комунального господарства департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради, управління є виконавчим органом міської ради, що утворюється міською радою.

Відповідно до розпорядження Луцького міського голови від 01.03.2017 року № 123 створено комісію з ліквідації Управління житлово-комунального господарства департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради з метою проведення заходів пов2язанимх з ліквідацією у порядку визначеному законом порядку.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» та у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, те, що за своєю правовою природою вони виникають у приватноправових відносинах і містять наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб з суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядку судового провадження.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, якщо один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції або владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їхні права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

У поданому до суду в порядку цивільного судочинства позові ОСОБА_3 просить визнати незаконною бездіяльність Луцької міської ради, яка полягає у нездійсненні заходів щодо фінансування Управління житлово-комунального господарства Луцької міської ради з метою виконання судового рішення у справі та у зв`язку з такою бездіяльністю покладення на Луцьку міську раду обов`язку сплати заборгованості за грошовими зобов`язаннями Управління житлово-комунального господарства Луцької міської ради .

Ознаками приватно правових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС зазначено, що суб`єкт владних повноважень це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі навиконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

З наведеного вбачається, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Вимоги про визнання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 180/1560/16, правових висновків Верховного Суду викладених в постанові від 25 жовтня 2021 року у справі № 635/2930/21.

Такий же правовий висновок викладено також в постанові Верховного суду від 30 травня 2019 року у справі № 522/6818/17 за позовом фізичних осіб до Одеської міської ради, виконавчого комітету міської ради (справа № 420/6019/19 була згодом розглянута судами адміністративної юрисдикції).

Таким чином, у цій справі спір, який виникає з цивільних правовідносин, відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення відповідача, який у межах спірних відносин діє як суб`єкт владних повноважень, що свідчить про те, що ця справа відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Разом з тим, на виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_3 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

На підставі ст. 255 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі задовольнити.

Провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Луцької міської ради про визнання незаконною бездіяльності та стягнення коштів закрити.

Роз`яснити позивачу ОСОБА_3 , що вирішення вказаних позовних вимог віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складання повного тексту ухвали 01 листопада 2022 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Філюк Т.М.