н/п 2/490/2537/2021 Справа № 490/789/17
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2022 р.

Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Гуденко О.А., за участю секретаря Савенко Є.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ "КБ "Приватбанк" про визнання недійсним кредитного договору від 09.02.2016 року, укладеного між ПАТ "Комерційний банк Приватбанк" та ОСОБА_1 та стягнення платежів по кредиту,

ВСТАНОВИВ:

27.01.2017 року акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі Позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 40889,08 грн.

Свої вимоги Позивач мотивує тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 09.02.2016. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування Позивача з Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» на Акціонерне Товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», що підтверджується Статутом.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідачем не були виконані взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість у розмірі 40889,08 грн., яка складається з наступного: 29446,60 грн заборгованість за кредитом, 3437,08 грн. заборгованість за відсотками, 5880,45 грн. заборгованість за пенею та комісією, 2124,95 грн. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди та судові витрати в розмірі 1600 грн.

Позивач просив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та розгляд справи здійснювати без участі позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував.

14.04.2017 року Відповідач подав до суду пояснення відповідно яких вказав, що отримав банківську карту з кредитним лімітом 3000грн., , який на протязі декількох років збільшив до 11500 грн. Його син в 2012 році тяжко захворів, та в 2014 помер. Грошей у відповідача не було, а тому штрафи рослим, борг збільшувався.. Відповідач вказує, що звертався до банку з проханням вирішити проблему, однак йому було відмовлено в прийомі.

26.05.2017 року Відповідач звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, просив суд визнати недійсним кредитний договір від 09.02.2016 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , стягнути платежів за кредиту в сумі 4047 грн. та судового збору в сумі 640 грн. Як підставою для зустрічних позовних вимог та визнання недійсності кредитного договору, ОСОБА_1 вказав невиконання переддоговірної роботи з позичальником, всупереч ЗУ «По захист прав споживачів», відсутність в кредитному договорі істотної умови договору- його ціни, відсутність графіку погашення процентів та порушення принципу справедливості. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 09.02.2016р. між ним та ПАТ КБ ПриватБанк був укладений кредитний договір при укладанні якого банком було порушено Правила надання інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту та вимоги ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Під час укладення договору банк приховав від позичальника повну та достовірну інформацію щодо реальної процентної ставки та кінцевої сукупності вартості кредиту. Отже, позивач зазначає, що кредитний договір через значну кількість несправедливим умов та наявності недостовірної інформації порушує принцип рівності сторін договору на шкоду позивача споживача, а тому невідповідність умов договору закону є підставою для недійсності правочину згідно до ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України.

22.08.2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» надав заперечення до позовної заяви, відповідно до якого зустрічний позов про захист прав споживачів не визнали та просили в його задоволенні повністю відмовити.

07.10.2021 року АТ КБ «Приватбанк» подав до суду пояснення, відповідно яких надали свої заперечення до зустрічного позову та обґрунтування до первісних вимог, надали письмові докази у вигляді банківських виписок.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2017 року визначено головуючого по справі суддю Чулуп О.С.

Ухвалою судді Чулуп О.С. від 31.01.2017 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі. Призначено до судового засідання.

Ухвалою судді Чулуп О.С. від 01.06.2017 року було об`єднано позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору від 09.02.2016 року укладеного між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 та стягнення платежів по кредиту із позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 09.02.2016 року в одне провадження.

Розпорядженням керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.02.2021 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі Рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя України від 25.11.2020 р. №3242/3дп/15-20.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А.

15.02.2021 року матеріали справи передані на розгляд судді Гуденко О.А.

Ухвалою судді Гуденко О.А. від 15.02.2021 року було прийнято до провадження справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк Приватбанк" про визнання недійсним кредитного договору від 09.02.2016р. укладеного між ПАТ "Комерційний банк Приватбанк" та ОСОБА_1 та стягнення платежів по кредиту, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання у справі.

Відповідно до вимог ст. 19, 274 ЦПК України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

За змістом ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, зважаючи на наявність клопотання Позивача щодо розгляду справи у судовому засіданні за його відсутності та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

В судове засідання представник позивача та відповідач по первісному позову, а також по зустрічному позову не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїй заяві просять розглядати справу за їх відсутності.

У зв`язку з неявкою представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 , його представника, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 279 ЦПК України.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав а в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 09.02.2016 року ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 31648,88 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, яку зобов`язувався здійснювати з 1 по 25 число кожного місяця.

ОСОБА_1 07.03.2012 року підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», у якій зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифів є договором між ним та АТ КБ «Приватбанк» є договором про надання банківських послуг. Також відповідач ознайомився та погодився із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банка, які були надані йому для ознайомлення йому у письмовій формі. Відповідач зобов`язувався виконувати Умови та правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті ПриватБанку, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

На підставі цієї анкети-заяви АТ КБ «Приватбанк» видав ОСОБА_1 карту. Відповідно до розрахунку заборгованості та виписки з рахунку, наявних у матеріалах справи, відповідач починаючи з 19.12.2012 року до 25.12.2017 року відповідач активно користувався кредитними коштами, здійснюючи операції щодо зняття кредитних коштів та погашення кредитної заборгованості остання операція здійснена 25.12.2017 року.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частина друга статті 207 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до якого відповідачу видано кредитну картку з кредитним лімітом.

Із наявних у матеріалах справи слідує, що АТ КБ «Приватбанк» виконав умови цього договору та надав відповідачу у користування кредитні кошти, а відповідач отримав у користування ці кошти, однак не виконав своїх зобов`язань щодо їх повернення, внаслідок чого утворилася заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 29446,60 грн.

Враховуючи зазначене суд дійшов висновку про необхідність стягнення суми з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» прострочене тіло кредиту у розмірі 29446,60 грн.

Що стосується стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками, то суд звертає увагу на те, що анкета заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» від 30.10.2015 року, підписана відповідачем, не містить інформації щодо погодженого розміру відсотків, які застосовується у разі невиконання чи неналежного виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором.

Пам`ятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, які передбачали сплату процентів не містять підпису відповідача, а отже, позивачем не доведено, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, погодився на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, ознайомившись з ними.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач розумів саме ці умови та погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тому у цій справі не можна вважати Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Умови та правила надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», розміщені на сайті: www.privatbank.ua, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 3437,08 грн., 5880,45 грн. заборгованість за пенею та комісією, 2124,95 грн. штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Такі висновки узгоджуються з позицією Великої Плати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. З відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 29446,60 грн.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного Банку «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсним кредитного договору та стягнення платежів, то суд дійшов висновку, що в їх задоволенні слід відмовити по слідуючим підставам.

Як вбачається з Анкети- Заяви від 07.03.2012 року та Генеральної угоди від 09.02.2016 року наданого АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а також детального розрахунку заборгованості за кредитним договором, ОСОБА_1 з дати укладення договору до січня 2010р. здійснював погашення кредиту та процентів, а отже, дії відповідача свідчать про згоду з умовами кредитування.

Частиною 1 ст.15 ЦПК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України. Згідно зі ч.1-3, ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Таким чином, за результатами дослідження письмових доказів, які наявні в матеріалах справи, судом встановлено, що спірний договір, а саме генеральна угода від 09.02.2016 року підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови, був обізнаний про всі його умови, з якими погодився, що засвідчив власноручним підписом.

Згідно до правового висновку ВСУ викладеного в постанові від 02.12.2015р. у справі № 6-1341цс15 «Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору».

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Відповідна правова позиція викладені ВСУ в постанові від 23.12.2015р. у справі № 6-845цс15.

При винесенні рішення суд не розглядає заяву представника ОСОБА_1 адвоката Капіноса І.І. про застосування строків позовної давності, оскільки в межах строків позовної давності підлягає захисту тільки порушене право, а суд при розгляді справи дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

З вищенаведеного суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволення, оскільки оспорюваний кредитний договір в цілому не суперечить ст.ст.11,18 Закону України Про захист прав споживачів та ст. 203 ЦК України.

Відповідно до змісту частин першої та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у справі, що розглядається, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, то з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути судовий збір у розмірі 1152,16 грн., тобто пропорційно до задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 13, 79, 81, 141, 259-265, 273 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором, укладеним 09.02.2016 року у розмірі 29 446,60 грн. за тілом кредиту.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1152,16 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного Банку «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсним кредитного договору та стягнення платежів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 25.10. 2022 року.

Суддя О.А.Гуденко