Провадження № 2/752/1191/22
РІШЕННЯ

Іменем України

25.10.2022 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами, третя особа: Державне управління справами про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Петриченко А.І. звернулась до суду із позовом до відповідача Будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами, третя особа: Державне управління справами, в якому просила усунути перешкоди в користуванні майном шляхом зобов`язання відповідача надати доступ до в`їзду на територію пансіонату № 1 Будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами позивачу та членам її родини; а також усунути перешкоди в користуванні майном шляхом зобов`язання відповідача забезпечити доступ до кімнат № 26 та АДРЕСА_1 » Державного управління справами для проживання позивача та членів її родини.

В обґрунтування позову зазначено, що 27.06.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався надати погодження позивачу на проведення капітального ремонту кімнат № 26 та № 27 пансіонату № 1 Будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами та надати відремонтовані кімнати в користування позивача для проживання. 14.06.2019 року між сторонами зазначеного договору було підписано акт про закінчення ремонтних робіт та оздоблення зазначених кімнат. Згідно із п.п. 1, 2 зазначеного акту, на підставі договору від 27.06.2018 року користувачем були завершені ремонтні роботи та оздоблення зазначених кімнат, кімнати введено в експлуатацію на підставі акту робочої приймальної комісії від 14.06.2019 року, затвердженого наказом Будинку відпочинку «Конча-Заспа» № 30 від 14.06.2019 року, з технічними показниками: загальна площа - 77,8 кв.м, в т.ч. основна - 53,6 кв.м, будівельний об`єм - 244,1 куб.м. У відповідності до п. 10.1 договору, останній, набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов`язань сторін за цим договором у відповідності до п.п.3.1, 3.2 цього договору. В пункті 3.1 договору сторонами було погоджено, що позивач користується кімнатами з дати підписання сторонами акту про закінчення ремонтних робіт на строк, протягом якого відповідач повністю відшкодовує позивачу його витрати як частину плати за користування кімнатами шляхом зарахування 50 % вартості одного квадратного метра в рік для приміщень відповідного класу, а позивач зобов`язується сплачувати 50 % вартості одного квадратного метра в рік для приміщень відповідного класу на підставі виставлених рахунків. Починаючи із 14.06.2019 року у позивача виникло право користування кімнатами в пансіонаті № 1 на території Будинку відпочинку «Конча-Заспа», а у відповідача виник обов`язок сплачувати половину розміру плати за проживання позивача. П.п.3.2-3.4 договору (із врахуванням змін, внесених додатковими угодами № 1 від 05.02.2019 р. та № 2 від 15.07.2019 р.), вартість щомісячної плати за користування кімнатами без врахувань плати за комунальні послуги складає за період із 14.06.2019 р. по 14.07.2019 р. суму в розмірі 7750,40 грн., із 15.07.2019 р. по 28.09.2020 р. суму в розмірі 9421,58 грн. Позивач вказує, що проживала в кімнатах 15 місяців, оплата за які складає 139652,52 грн. ((7750,40 грн. * 1)+(9421,58 грн. * 14)). З огляду на вимоги п. 3.1 договору, відповідач наразі сплатив частину вартості проживання у розмірі 69826,26 грн. Відповідно до інвестиційного договору, підписаного між сторонами, п. 2.1 додаткової угоди № 2 від 15.07.2019 р., акту робочої приймальної комісії прийняття в експлуатацію після ремонтних робіт від 14.06.2019 р., акту про закінчення ремонтних робіт, розрахунку до договору щодо зарахування частини оплати за користування, коштів користувача, які були витрачені на виконання ремонтних робіт, відповідно до умов договору на здійснення капітального ремонту від 27.06.2018 року, експертного висновку ТОВ «Оціночна компанія «Парите», вартість оплаченого позивачем ремонту склала 55000,00 доларів США, що станом на дату подання позову складає суму в розмірі 1546198,50 грн., а тому відповідачу належить сплатити ще 703272,99 грн. ((1546198,50/2)-69826,26 грн.). Позивач вказує, що договір є чинним допоки відповідач повністю не сплатить половину щомісячної оплати за проживання позивача в кімнатах. Крім того, у позивача відсутня будь-яка заборгованість із оплати комунальних послуг, та позивач сумлінно виконує умови договору, укладеного із відповідачем, однак, останнім, вчиняються дії, направлені на необґрунтоване дострокове розірвання договору та безпідставне виселення позивача із кімнат, які перебувають в її користуванні відповідно до умов договору. Так, повідомленням № 02/161 від 26.08.2020 року, відповідач проінформував позивача про дострокове розірвання договору із 28.09.2020 року та просив погасити заборгованість за користування приміщеннями та надані комунальні послуги, а також звільнити займані кімнати та передати їх відповідачу. Крім того, було повідомлено про припинення доступу позивача та членів її родини на територію відповідача із 29.09.2020 року. Підставою для розірвання договору відповідач зазначив п. 5.1.5, 8.1, 10.3, 10.4 договору та начебто порушення позивачем п. 1.13 Порядку та умов користування приміщеннями в Будинку відпочинку «Конча-Заспа», затвердженого розпорядженням керівника ДУС від 14.12.2018 року № 230, зафіксоване в акті комісії від 08.08.2020 р. Позивач вказує, що зазначені дії відповідача є незаконними та такими, що порушують гарантоване законом та договором право користування позивачем кімнатами, розміщеними в пансіонаті № 1 на території відповідача, а відтак позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.09.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.01.2021 року, у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, а провадження у справі зупинено.

Постановою Київського апеляційного суду від 07.04.2021 року, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 25.01.2021 року було скасовано, та в задоволенні клопотання представник відповідача про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи було відмовлено.

В травні 2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що 02.05.2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою про надання дозволу на виділення в тимчасове користування приміщення в пансіонаті № 1, кімнати № 26 та № 27. Позивач гарантувала повну оплату за користування приміщенням та комунальних послуг та зазначила, що з правилами перебування на території ознайомлена. 27.06.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір, відповідно до умов якого позивач зобов`язалась на власний ризик і за власні кошти здійснити капітальний ремонт кімнат № 26 та № 27, а відповідач надати відремонтовані кімнати в користування позивачу. Між сторонами було підписано передбачені договором документи. За умовами договору, відповідач повністю відшкодував позивачу його витрати, як частину плати за користування кімнатами шляхом зарахування 50 % вартості одного квадратного метра в рік для приміщень відповідного класу. Відповідач вказує, що у всіх наявних документах зазначена сума ремонтних робіт складає суму в розмірі 641193,60 грн., однак, позивач в позові вказує необґрунтовано суму ремонтних робіт в сумі 1546198,50 грн. Крім того, посилання позивача на те, що вона не була ознайомлена із порядком надання приміщень і користування ними в Будинку відпочинку «Конча-Заспа» ДУС, затвердженого розпорядженням керівника ДУС від 28.12.2017 року № 313, - не відповідають дійсності, оскільки, в заяві позивач вказала, що із правилами перебування на території Будинку відпочинку «Конча-Заспа». Відповідач вказує, що в зв`язку із недотриманням позивачем пунктів договору та порядку призвело до розірвання договору в односторонньому порядку із попередженням за місяць, а відтак позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні майном задоволенню не підлягають.

В червні 2022 року до суду від представника третьої особи надійшли письмові пояснення щодо позову, в яких третя особа просить прийняти законне та обґрунтоване рішення, а також вказує на те, що стороною позивача не надано доказів, які б вказували на порушення її прав та інтересів.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.09.2021 року, в задоволенні клопотання представника відповідача про об`єднання справ в одне провадження, було відмовлено.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.09.2021 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що у позивача відсутнє право користування спірними приміщеннями, а відтак, остання, позбавлена права вимагати усунення перешкод у користуванні майном, володільцем якого вона не є, що є безумовною підставою для відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що 27.06.2018 року між ОСОБА_1 (користувачем) та БВ «Конча-Заспа» ДУС (організацією) було укладено договір, відповідно до умов якого користувач зобов`язалась за погодженням із БВ «Конча-Заспа» на власний ризик і за власні кошти здійснити капітальний ремонт кімнат № 26 та № 27 пансіонату № 1, а організація зобов`язалась створити належні умови для виконання ремонтних робіт та інших робіт відповідно до положень цього договору, а також користувач взяла на себе зобов`язання виконувати функції замовника для виконання ремних робіт.

В зазначеному договорі сторони узгодили вартість виконаних робіт, порядок користування та оплати, а також зобов`язання сторін.

Так, відповідно до п. 5 зазначеного договору, сторони узгодили те, що користувач зобов`язаний профінансувати всі роботи, пов`язані із капітальним ремонтом об`єкта, своєчасно та в повному обсязі щомісячно вносити плату за користування об`єктом (п. 3.3) та комунальні послуги, а також виконувати правила внутрішнього розпорядку в БВ «Конча-Заспа» ДУС.

За положеннями п. 6 зазначеного договору, організація зобов`язана забезпечити в межах компетенції необхідні умови для виконання ремонтних робіт, та забезпечити надання всіх необхідних комунальних послуг.

Відповідно до п. 10 зазначеного договору, сторони обумовили те, що цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до повного виконання зобов`язань сторін за цим договором у відповідності до п.п. 3.1, 3.2 цього договору, а також сторони узгодили те, що договір може бути розірвано достроково в односторонньому порядку у випадках недотримання однією із сторін умов даного договору. Сторона ініціатор дострокового розірвання договору повинна повідомити про це іншу сторону за один місяць до моменту розірвання.

14.06.2019 року між БВ «Конча-Заспа» ДУС та ОСОБА_1 було складено та підписано акт, відповідно до якого сторонами було зафіксовано, що на підставі договору від 27.06.2018 року користувачем були завершені ремонтні роботи та оздоблення кімнат № 26 та № 27 пансіонату № 1 на території БВ «Конча-Заспа», кімнати введено в експлуатацію на підставі акту робочої приймальної комісії від 14.06.2019 року, затвердженого наказом БВ «Конча-Заспа» № 30 від 14.06.2019 року з технічними показниками: загальна площа - 77,8 кв.м, в т.ч. основна 53,6 кв.м, будівельний об`єм - 245,1 куб.м.

Крім того, в зазначеному акті сторонами було зафіксовано, що вартість ремонтних робіт та оздоблення кімнат № 26 та № 27 пансіонату № 1 на території БВ «Конча-Заспа» станом на 25.03.2019 року становила з урахуванням ПДВ сума в розмірі 641193,60 грн.

05.02.2019 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору від 27.06.2018 року, відповідно до умов якого було викладено розділ 3 «Порядок користування об`єктом» договору в новій редакції.

15.07.2019 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до договору від 27.06.2018 року, відповідно до умов якого було викладено п. 1.1 розділу 1, п.п. 2.1, 2.2 розділу 2, а також п.п. 3.2, 3.3, 3.4 розділу 3 в новій редакції.

Відповідно до листа БВ «Конча-Заспа» ДУС від 26.08.2020 року № 02/161, відповідач, керуючись п.п. 5.1.5, 8.1, 10.3, 10.4 договору від 27.06.218 року, - повідомив позивача про дострокове розірвання договору із 28.09.2020 року, в зв`язку із порушенням позивачем п. 1.13 Порядку та умов користування приміщеннями в БВ «Конча-Заспа», затвердженого розпорядженням керівника ДУС від 04.12.2018 року № 230, а також повідомив про необхідність, в т.ч. звільнити приміщення № 26 та № 27 пансіонату № 1 БВ «Конча-Заспа».

До зазначеного договору було долучено акт комісії у складі працівників БВ «Конча-Заспа» від 08.08.2020 року.

Одностороннє розірвання відповідачем зазначеного договору з боку позивача належним чином оскаржено не було, відомості, викладені у вказаному акті належними доказами не спростовані, а відтак відсутні підстави вважати, що зазначений договір є чинним, а позивач є законним володільцем (користувачем) майна.

У вересні 2020 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні майном, вказуючи на те, що вона є законним власником майна, а в грудні 2020 року позивачем було подано до суду позов до відповідача про стягнення коштів за вказаним договором, який перебуває в провадженні суду (головуючий суддя Колдіна О.О.).

Позивач в обґрунтування позову про усунення перешкод в користуванні майном вказує, що договір, який було укладено між сторонами, - є чинним, дії відповідача щодо одностороннього розірвання договору є неправомірними, відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачу у користуванні кімнатами, а тому вона вимушена звернутись до суду із даним позовом за захистом своїх прав.

Заперечуючи проти позовних вимог, сторона відповідача зазначала про те, що договір є розірваним, дії відповідача були правомірними, позивач не є законним користувачем спірних кімнат, а відтак у позивача відсутнє право вимагати усунення перешкод в користуванні майном, володільцем якого вона не є, що є безумовною підставою для відмови в задоволенні позову.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до частини першої статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу разі його порушення, невизнання або оспорювання.

При вирішенні позову про захист порушених прав суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц).

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статей 316-319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складають права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на розсуд власника, якщо такі дії не суперечать закону.

Власник має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає йому користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Позов про усунення перешкод у користуванні, - це позов власника до особи, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження власністю.

Позивач вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод.

Порушення права власності полягає найчастіше у тому, що треті особи створюють власникові певні перешкоди у користуванні належним йому майном, або внаслідок певних обставин власник не може фактично розпоряджатися належним йому за законом майном, маючи це майно у своєму володінні.

Наведене вище вказує на те, що передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування майном у судовому порядку, зокрема у визначений позивачем спосіб, - має бути наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо майна, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на майно.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В ході розгляду справи встановлено, що даний позов про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном було подано позивачем щодо майна, власником якого вона фактично не є та право користування яким було припинено з огляду на розірвання укладеного між сторонами договору.

Стороною позивача в ході розгляду справи не було підтверджено належними доказами її право (власності або користування) щодо спірного майна.

Переконливих доказів того, що розірвання договору відбулось із порушенням вимог закону та умов договору, а також того, що відповідач, розірвавши договір в односторонньому порядку, діяв із порушенням вимог закону, - стороною позивача в ході розгляду справи суду надано не було, як і не було пред`явлено відповідних позовних вимог в цій частині.

Твердження позивача про те, що договір, на підставі якого вона є законним користувачем майна, є чинним, його розірвання відбулось із порушенням з боку відповідача, а відтак наявні підстави для усунення позивачу перешкод в користуванні спірним майном, судом до уваги не приймаються, оскільки, ці посилання повністю спростовуються наявними у справі доказами та не ґрунтуються на вимогах закону.

Варто відзначити, що доводи сторони відповідача про те, що у позивача відсутнє законне право користування майном, а відтак за вимогами закону відсутнє право вимагати усунення перешкод в користуванні майном, власником (законним користувачем) якого вона не є, заслуговують на увагу та свідчать про відсутність достатніх та законних підстав для усунення позивачу перешкод у користуванні майном.

Суд вважає, що позивачем не надано доказів, які б могли бути підставою для усунення перешкод в користуванні майном, яке їй не належить, та позовні вимоги за наведених в позові підстав не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи.

Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду.

Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача не доведено обґрунтування позовних вимог та підстави, з якими закон, пов`язує можливість усунути перешкоди в користуванні майном, не надано достатніх доказів, які б беззаперечно підтверджували належне позивачу право користування спірними кімнатами, а відтак суд вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, в зв`язку з чим в їх задоволенні слід відмовити.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст. 3 СК України, ст. ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 9, 64, 116, 156, 162, 405, 406 ЦК України, ст. ст. 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 258, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами, третя особа: Державне управління справами про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном, відмовити.

Судові витрати у справі залишити за ОСОБА_1 по фактично понесеним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.П. Чередніченко