Провадження № 2/344/2884/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Кіндратишин Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Литвин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

18.08.2022 позивач звернулася з позовом до відповідача в якому просить розірвати шлюб, неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати з батьком, а неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати з матір`ю ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову зазначено, що різниця в поглядах та обов`язках подружжя, відсутність взаєморозуміння, поваги діаметрально протилежними інтересами призвели до поступового погіршення взаємовідносин. У них регулярно виникають суперечки, які негативно вплинули на побудову нормальної атмосфери в сім`ї. На сьогоднішній день у їхніх стосунках відсутні та основи, на яких має будуватися сім`я, любов, повага і взаєморозуміння. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах.

Вже протягом тривалого часу у них з відповідачкою склався режим окремого проживання, відповідно до якого відповідачка з сином ОСОБА_5 - проживає по АДРЕСА_1 , а він разом з донькою ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 . Син ОСОБА_7 є повнолітнім та проживає окремо.

Заходи на примирення вживались, однак не дали позитивного результату і вони не досгли компромісів.

18.08.2022 позовна заява надійшла до суду та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана судді Кіндратишин Л.Р.

Ухвалою суду від 23.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.13).

Позивач позовні вимоги підтримав з мотивів, що викладені у позові, просив його задоволити. З відповідачкою вони не проживають близько чотирьох років, однак зберегли нормальне спілкування. Додав, що у нього з донькою більше спільних інтересів, зокрема він її підтримує у спорті, тому вони спільно проживають.

Відповідач позов визнала. Вказала, що вони дійшли добровільної згоди щодо проживання дітей.

Виславши вступне слово сторін, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижче викладене.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого відділом реєстрації актів громадського стану Івано-Франківського міського управління юстиції, ОСОБА_1 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 18.05.2022 року, про що складено відповідний актовий запис №518, прізвище чоловіка після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_9 , дружини ОСОБА_9 (а.с.11).

У шлюбі в сторін народились діти : син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються СК України.

Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

За приписами ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Як вбачається з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Крім того суд звертає увагу на те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб.

Таким чином оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально і його збереження суперечить інтересам позивача, то шлюб між сторонами, слід розірвати.

Щодо вимоги про залишення неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - проживати з батьком, а неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживати з матір`ю ОСОБА_2 , то слід зазначити наступне :

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша та четверта статті 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 9 СК України визначено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Донька сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку вони просять залишити проживати з батьком ( позивачем), досягла 13 років.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 161 СК України передбачено, що спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, які проживають окремо, та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що першочерговим критерієм визначення місця проживання дитини, яка досягла десяти років, є спільна згода батьків та самої дитини (ст. 160 СК України).

І тільки у випадку наявності спору між батьками та/або дитиною щодо місця проживання малолітньої дитини, такий спір може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ст. 161СК України).

Натомість, зі змісту пояснень сторін, наданих ними в судовому засіданні, вбачається, що між ними відсутній будь-який спір щодо місця проживання їхніх дітей, оскільки, зі слів сторін, вони обоє погоджуються на проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком, а неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - з матір`ю ОСОБА_2 .

Згоди самої доньки на проживання з батьком (оскільки згідно з статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини), суду не надано.

В той же час, за відсутності між сторонами відповідного спору, суд позбавлений можливості вирішувати такі питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи.

Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору) зокрема, в суді.

У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України, частина 1 статті 16 ЦК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.

Відповідно ч.ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Однак, матеріали справи не містять жодних доказів того, що після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами, донька ОСОБА_6 , залишилися проживати разом з батьком ОСОБА_1 , а син ОСОБА_10 з матір`ю ОСОБА_2 , знаходяться на утриманні кожного з них окремо, тривалість такого.

На підставі наведеного, у вимозі щодо залишення неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - проживати з батьком, а неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати з матір`ю ОСОБА_2 , слід відмовити з підстав вищенаведеного.

Сторони не позбавлені права звернутися до суду з відповідним позовом з наданням до нього належних документів та доказів на підтвердження даної вимоги.

У порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої в даному випадку сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача в користь позивача пропорційно задоволеним вимогам,з урахуванням визнання позову відповідачем, відшкодувати 50 % судового збору позивачу.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задоволити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 18.05.2002 відділом реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис №518- розірвати.

У іншій частині вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 496 (чотириста дев`яносто шість) грн.. 20 коп. судового збору.

Повернути на користь ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп. відповідно до квитанції №6380-1943-0719-4952, від 17.08.2022 АТ « Банк Траст-Капітал».

Копію рішення після набрання ним законної сили направити до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ,

Відповідач : ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повне рішення суду складено 23 вересня 2022 року.

Суддя

Івано-Франківського міського суду Леся КІНДРАТИШИН