ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 жовтня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/2038/21

Головуючий у першій інстанції Бездідько В. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/174/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

сторони:

позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Бездідька В.М. від 06 серпня 2021 року, місце ухвалення рішення м. Прилуки, дата складання повного тексту рішення - 16 серпня 2021 року, у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки у розмірі 19 040,05 грн. Також позивач ставив питання про стягнення з відповідача на свою користь 908 грн. в рахунок відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору, та витрат на правову (правничу) допомогу розмірі 11 863,80 грн. В обґрунтування вимог заявленого позову фізична особа-підприємець ОСОБА_1 вказував, що 17.07.2019 року між Приватним акціонерним товариством Страхова компанія ВУСО та ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №7-01, за яким страховик зобов`язувався відшкодувати шкоду, заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме, автомобіля Hyundai Elantra, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відповідно до умов даного договору, ПрАТ СК ВУСО взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 03.05.2020 року в м.Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Volkswagen Polo, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу Hyundai Elantra, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, транспортному засобу Hyundai Elantra, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 було завдано механічні пошкодження. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 28.05.2020 року, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Згідно рахунку-фактури, вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai Elantra, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 58 228,79 грн. За заявою ОСОБА_3 та виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору добровільного страхування наземного транспорту, на підставі страхового акту №2029769-1 від 22.05.2020 року, ПрАТ СК ВУСО виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 58 228,79 грн., що підтверджується платіжним дорученням. Транспортний засіб, яким керував відповідач, був забезпечений Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №АО/5708860 на момент ДТП 03.05.2020 року в ПАТ HACK ОРАНТА. ПАТ HACK ОРАНТА здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ СК ВУСО в межах ліміту, передбаченого Полісом №АО/5708860, із врахуванням амортизаційного зносу та вирахуванням розміру франшизи, у сумі 37 188,74 грн. Позивач вказував, що враховуючи недостатність страхової виплати, для повного відшкодування завданої шкоди, відповідач повинен сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою страхової ПАТ HACK ОРАНТА. Таким чином, як зазначає позивач, у ПрАТ СК ВУСО виникло право вимоги до відповідача, з моменту виплати страхового відшкодування, тобто з 22.05.2020 року. Отже, як стверджує позивач, відшкодувавши матеріальну шкоду, заподіяну відповідачем внаслідок ДТП 03.05.2020 року, ПрАТ СК ВУСО отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме, 19 040,05 грн. 16.11.2020 року між ПрАТ СК ВУСО та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір №16/11/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором №7-01 від 17.07.2019 року. Позивач вказував, що з метою досудового врегулювання спору, 16.12.2020 року відповідачу було направлено вимогу про відшкодування збитків, проте, дана вимога була проігнорована відповідачем, відповідні платежі при цьому відповідач не провів. Позивач зазначав, що у зв`язку з тим, що відповідач не відшкодував страхове відшкодування, і до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача суми страхового відшкодування, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 і звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06.08.2021 року позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу - задоволено частково. Судом стягнуто з ОСОБА_2 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу в розмірі 19 040,05 грн. Судом стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 3 908 грн. В решті вимог судом відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 06.08.2021 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 06.08.2021 року ухвалено судом із порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, що вплинуло на правильність встановлених судом обставин. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що ні позивач, ні страхова компанія ПрАТ ВУСО не повідомляли його про відступлення права вимоги. Крім того, як стверджує апелянт, надана позивачем копія договору №16/11/2020 про відступлення права вимоги з Додатком №1 викликає у нього сумніви з приводу достовірності даного документу, у зв`язку з чим апелянт неодноразово в суді першої інстанції заявляв клопотання про витребування у позивача оригінала вказаного документу, що не було прийнято до уваги судом першої інстанції. Апелянт вказує, що наданий позивачем договір №16/11/2020 про відступлення права вимоги не містить інформації з приводу того, що позивач отримав право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором №7-01 від 17.07.2019 року. Доводи апеляційної скарги зазначають, що проведений ремонт автомобіля Hyundai Elantra, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не відповідає тим технічним ушкодженням, які були виявлені 03.05.2020 року на місці ДТП її учасниками, страховим комісаром та інспектором ДПС. 05.05.2020 року автомобіль Hyundai Elantra, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , оглядався оцінювачем (спеціалістом ПрАТ ВУСО). Апелянт стверджує, що даний технічний огляд проводився без його участі, оскільки його про такий огляд не повідомляли, тому він не міг подати свої заперечення відносно того, що ремонтні роботи в автомобілі були проведені по тих технічних ушкодженнях, яких не було виявлено на місці ДТП. Апелянт вказує, що виявлення додаткових ушкоджень 05.05.2020 року свідчить про те, що автомобіль їх отримав вже після ДТП 03.05.2020 року. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає про необґрунтоване стягнення з нього на користь позивача 3 000 грн. в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу. Апелянт стверджує, що договір про надання правничої допомоги було укладено 08.09.2020 року, тобто, раніше, ніж у позивача виникло право на звернення до суду з вимогами про відшкодування шкоди, оскільки договір з ПрАТ ВУСО був укладений лише 16.11.2020 року. Апелянт вказує, що договір на правничу допомогу не містить додатків, які визначають, що позивач уповноважив АО Адвокатус виконувати роботу, яка зазначена в акті приймання-передачі правничої допомоги від 02.03.2021 року, і всі процесуальні документи підписані вже після підписання акту виконаних робіт. Апелянт вважає, що акт прийняття-передачі правничої допомоги не є доказом, який підтверджує фактично виконані роботи щодо надання правничої допомоги. Доводи апеляційної скарги зазначають, що вартість правничої допомоги, зазначена в Договорі №7 від 08.09.2020 року, не відповідає вартості послуг, зазначеній в акті прийняття-передачі правничої допомоги від 02.03.2021 року. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 вказує на завищений розмір часу та вартості правової допомоги, оскільки для АО Адвокатус дана справа є типовою та не є складною.

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06.08.2021 року. Позивач просить стягнути на його користь із ОСОБА_2 понесені позивачем витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, у розмірі 6 591 грн.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06.08.2021 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 17.07.2019 року між Приватним акціонерним товариством Страхова компанія ВУСО та ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №7-01, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки Hyundai Elantra, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відповідно до умов даного договору, ПрАТ СК ВУСО взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування (а.с.6-9).

Як вбачається із постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 28.05.2020 року у справі №761/14339/20, відповідач 03.05.2020 року о 08 год. 40 хв. по пл. Перемоги,2, в м.Києві, керуючи автомобілем Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , виїхав на регульоване перехрестя на заборонений (червоний) сигнал світлофора та здійснив зіткнення з автомобілем Hyundai Elantra д.р.н. НОМЕР_1 , який рухався по вул.Дмитрівській в сторону вул. Старовокзальна на зелений сигнал світлофора, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Таким чином, відповідач порушив п.8.7.3 (е) Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Суд визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. на користь держави (а.с.10,73).

Відповідно до ч.6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно рахунку-фактури ТОВ ДАР-АВТО №1381 від 07.05.2020 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу модель Hyundai Elantra, д.р.н. НОМЕР_1 , складає 58 228,79 грн. (а.с.27).

ПрАТ СК ВУСО визнала подію, що мала місце 03.05.2020 року в м. Києві по пл.Перемоги, 2, страховим випадком, у зв`язку з чим, 22.05.2020 року, згідно платіжного доручення №13864 від 22.05.2020 року, страхового акту №2029769-1 від 22.05.2020 року, перерахувало на рахунок ТОВ ДАР-АВТО суму страхового відшкодування за ремонт автомобіля у розмірі 58 228,79 грн. (а.с.33,34).

Згідно матеріалів справи (а.с.35-37), 16.11.2020 року між ПрАТ СК ВУСО та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір №16/11/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого, первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги первісного кредитора за укладеним з ОСОБА_3 договором страхування №7-01 від 17.07.2019 року, за яким наявний залишок боргу в сумі 19 040,05 грн. (а.с.35-37).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 вказують, що надана позивачем копія договору №16/11/2020 про відступлення права вимоги з Додатком №1 викликає у нього сумніви з приводу достовірності даного документу, у зв`язку з чим апелянт неодноразово в суді першої інстанції заявляв клопотання про витребування у позивача оригінала вказаного документу, що не було прийнято до уваги судом першої інстанції. Апелянт зазначає, що наданий позивачем договір №16/11/2020 про відступлення права вимоги не містить інформації з приводу того, що позивач отримав право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором №7-01 від 17.07.2019 року.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 06.08.2021 року. Оскільки, надана позивачем відповідно засвідчена копія договору №16/11/2020 про відступлення права вимоги, із додатком №1, укладеного між ПрАТ Страхова компанія ВУСО та суб`єктом підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , оформлена належним чином. Як вбачається із вказаних документів, первісний кредитор - ПрАТ Страхова компанія ВУСО передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги первісного кредитора за укладеним з ОСОБА_3 договором страхування №7-01 від 17.07.2019 року, за яким наявний залишок боргу в сумі 19 040,05 грн. (а.с.35-37).

У зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 не відшкодував страхове відшкодування, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 27.11.2020 року на його адресу було направлено повідомлення про відступлення права вимоги (а.с.41) та акт (вимогу) №2029769-1 про відшкодування збитків у розмірі 19 040,05 грн. (а.с.43-45).

Приймаючи до уваги вищенаведене, матеріалами справи спростовуються доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 відносно того, що ні позивач, ні страхова компанія ПрАТ ВУСО не повідомляли його про відступлення права вимоги.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що проведений ремонт автомобіля Hyundai Elantra, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не відповідає тим технічним ушкодженням, які були виявлені 03.05.2020 року на місці ДТП її учасниками, страховим комісаром та інспектором ДПС. 05.05.2020 року автомобіль Hyundai Elantra, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , оглядався оцінювачем (спеціалістом ПрАТ ВУСО). Апелянт стверджує, що даний технічний огляд проводився без його участі, оскільки його про такий огляд не повідомляли, тому він не міг подати свої заперечення відносно того, що ремонтні роботи в автомобілі були проведені по тих технічних ушкодженнях, яких не було виявлено на місці ДТП. Апелянт вказує, що виявлення додаткових ушкоджень 05.05.2020 року свідчить про те, що автомобіль їх отримав вже після ДТП 03.05.2020 року.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 06.08.2021 року, оскільки відповідно до ч.3 статті 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У разі незгоди відповідача із визначеною вартістю відновлювального ремонту автомобіля Hyundai Elantra, д.р.н. НОМЕР_1 , відповідач ОСОБА_2 мав право заявити в суді першої інстанції клопотання про призначення відповідної судової експертизи. Зважаючи на відсутність даного клопотання, суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті прийняв до уваги надані позивачем докази, а саме, рахунок-фактуру ТОВ ДАР-АВТО №1381 від 07.05.2020 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу модель Hyundai Elantra, д.р.н. НОМЕР_1 , становить 58 228,79 грн. (а.с.27).

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає про необґрунтоване стягнення з нього на користь позивача 3 000 грн. в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.2-5), звертаючись до суду з даним позовом, позивач ставив питання про стягнення з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування понесених ним витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 11 863,80 грн.

В суді першої інстанції інтереси позивача представляв адвокат Трикоз Д.Є. на підставі ордеру, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та договору №07 про надання правової (правничої) допомоги від 08.09.2020 року (а.с.46-52).

Згідно акту приймання-передачі правової (правничої) допомоги від 02.03.2021 року до договору про надання правової (правничої) допомоги №07 від 08.09.2020 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням АДВОКАТУС та позивачем, вартість послуг за надання правової (правничої допомоги) складає 11 863,80 грн., які підлягають до оплати.

02.03.2021 року грошові кошти у розмірі 11 863,80 грн. за надання правової (правничої) допомоги були перераховані ФОП ОСОБА_1 на рахунок АО АДВОКАТУС (адвокат Трикоз Д.Є.), що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 02.03.2021 року (а.с.49).

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого стягнення судом першої інстанції з відповідача на користь позивача 3 000 грн. в рахунок часткового відшкодування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Оскільки, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції є документально підтвердженими, то відсутні підстави для відмови у їх відшкодуванні на користь позивача. При цьому, із врахуванням об`єму виконаних адвокатом робіт та принципу розумності, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним. За даних обставин, суд першої інстанції обґрунтовано вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3 000 грн. в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених понесених витрат на професійну правничу допомогу. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності вказаного висновку суду першої інстанції.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06.08.2021 року позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу - задоволено частково. Судом стягнуто з ОСОБА_2 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу в розмірі 19 040,05 грн.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі №755/9320/15-ц, провадження №61-7833св18.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України Про страхування (в редакції станом на хронологічний період спірних правовідносин)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України Про страхування (в редакції станом на хронологічний період спірних правовідносин). До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України Про страхування, з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

Із врахуванням положень ч.4 статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи вимоги заявленого позову по суті, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність порушеного права позивача, що стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду.

Водночас, судом неправильно визначено характер спірних правовідносин, не розмежовано поняття регрес та суброгація, що призвело до помилкових висновків про правомірность відшкодування відповідачем страховику майнової шкоди саме у порядку регресу.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України Про страхування (в редакції станом на хронологічний період спірних правовідносин), здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 990 ЦК України.

Згідно зі статтями: 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України Про страхування, відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією.

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Натомість, регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою.

Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України Про страхування. Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України.

Враховуючи викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, є суброгацією.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції від 06.08.2021 року, в частині правового обґрунтування підлягає зміні із зазначенням, що завдані збитки у розмірі 19 040 грн. 05 коп. стягується з відповідача на користь позивача в порядку суброгації.

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно ч.1 статті 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається із позовної заяви, позивач при зверненні до суду з даним позовом, посилався, в тому числі, і на статтю 27 Закону України Про страхування та статтю 993 ЦК України, проте просив стягнути з відповідача на його користь завдані збитки в розмірі 19 040,05 грн. в порядку регресу, а не суброгації (а.с.2-5).

Тлумачення пунктів 4 і 5 ч.3 статті 175 ЦПК України дає підстави зробити висновок, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

При цьому, незгода суду із наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для визнання позовної заяви неподаною і повернення позивачу.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, встановлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції правильно визначив природу спірних правовідносин, як такі, що регулюються приписами статті 27 Закону України Про страхування та статті 993 ЦК України, тобто суброгаційні, проте, помилково зазначив в тексті рішення суду, що відповідач ОСОБА_2 повинен відшкодувати фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 завдані збитки у розмірі 19 040,05 грн. в порядку регресу.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції від 06.08.2021 року, в частині правового обґрунтування підлягає зміні із зазначенням, що завдані збитки у розмірі 19 040 грн. 05 коп. стягується з відповідача на користь позивача в порядку суброгації.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 просить стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_2 понесені позивачем витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, у розмірі 6 591 грн., згідно акту від 29.11.2021 року приймання-передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги №08 від 02.02.2021 року (а.с.133).

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зі змісту статей: 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі, і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, Законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та Законами України. При цьому, суд враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Вказане узгоджується із приписами ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України.

Відповідно до ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 просить стягнути на його користь з відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, надану адвокатом Литвином Р.М., у розмірі 6 591 грн. При цьому, позивач зазначає, що адвокат Литвин Р.М. діє на підставі та відповідно до ордеру, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 27.12.2019 року №8610/10 та укладеного між адвокатом та позивачем 02.02.2021 року договору №08 про надання правової (правничої) допомоги.

При цьому, необхідно зазначити, що матеріали даної цивільної справи не містять в собі договору або його відповідної копії, про надання правової (правничої) допомоги №08 від 02.02.2021 року, на який посилається позивач, і про який йдеться мова у додатковій угоді №04 від 29.11.2021 року (Акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги №08 від 02.02.2021 року) (а.с.133). Відповідно до даної додаткової угоди №04 від 29.11.2021 року, вартість наданої правової допомоги адвокатом Литвином Р.М. становить 6 591 грн.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до даних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 31.08.2022 року у справі №335/15528/17, провадження №61-631св22, від 23.06.2022 року у справі №748/912/20, провадження №61-13335св21. А саме, … розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічних висновків дійшли Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

Таким чином, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Також, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки позивачем на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу не надано оригіналу або його відповідної копії договору про надання правової (правничої) допомоги №08 від 02.02.2021 року, на який посилається позивач, і про який йдеться мова у додатковій угоді №04 від 29.11.2021 року (Акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги №08 від 02.02.2021 року) (а.с.133), витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 6 591 грн. в суді апеляційної інстанції, стягненню із відповідача не підлягають.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 серпня 2021 року змінити в частині мотивів задоволення позову, виклавши перший та другий абзаци його резолютивної частини у наступній редакції:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 завдані збитки у розмірі 19 040 грн. 05 коп..

В іншій частині рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 28.10.2022 року.

Головуючий: Судді: