Провадження № 2-о/761/383/2022
У Х В А Л А

21 жовтня 2022 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Осаулов А.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою про оголошення сина ОСОБА_2 померлим.

Так, подана заява не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно з ч.4 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

У той же час, звертаючись до суду з заявою про встановлення факту смерті свого сина, заявником не зазначено в заяві, чи є у померлого діти, жінка, мати які, у випадку їх наявності, мають бути зазначені в заяві як заінтересовані особи.

Крім цього, до участі у справі не залучено відповідний орган реєстрації актів цивільного стану.

Варто також зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку (ст. 306 ч.1 ЦПК України)

Між тим, мета оголошення фізичної особи померлою в заяві не визначена.

Варто також зазначити, що особливості цієї категорії справ, є те що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», необхідно відрізняти оголошення особи померлою від встановлення факту смерті особи. На відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

Відтак, з наведених вище норм права вбачається, що оголошення особи померлою та встановлення факту смерті особи є різними категоріями справ.

Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідомо. Підставою для оголошення особи померлою є не факти, які підтверджують загибель особи, а обставини, що дають підстави припускати смерть особи.

При цьому, встановлення факту смерті можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті.

Як вбачається з доданих матеріалів, заявник звернувся до суду з заявою про оголошення фізичної особи померлою, надаючи при цьому свідоцтво та довідку про смерть, викидані в м. Ялта АРК, яке є тимчасово окупованою територією України.

Порядок розгляду заяви про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України передбачено ст. 317 ЦПК України, за якою заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Також варто зазначити, що розгляд справи про оголошення фізичної особи померлою проводиться судом у складі одного судді і двох присяжних, а справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України розглядаються у складі одного судді.

Відтак, за встановлених обставин, подання до суду уточненої заяви у даній справи є неможливим, а заявнику необхідно звернутись до суду новою заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Між тим, враховуючи те, що підстави для повернення вказаної заяви відсутні, суд, відповідно до ст.185 ЦПК України, вважає вірним залишити заяву без руху.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 294, 315 ЦПК України, суддя

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою, - залишити без руху, надавши стороні заявника строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали, попередивши, що в разі не усунення вказаних недоліків заява буде вважатися неподаною і повертається стороні заявника.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Осаулов А.А.