КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/6357/22
Провадження № 2/552/2524/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.10.2022 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

Головуючого судді Турченко Т.В.

При секретарі Сороці Є.С.

розглянувши в судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В:

20.09.2022 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про зняття арешту з майна. В позовній заяві вказував на те, він є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . У серпні 2022 року він звернувся до нотаріуса з проханням посвідчити договір купівлі-продажу вищевказаного домоволодіння, так які він бажає його продати. Підчас перевірки пошуку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, було виявлено арешт на вказане нерухоме майно, який зареєстровано 22.09.2011 року за заявою ВПВР Департаменту державної виконавчої служби, але на попереднього власника ОСОБА_2 . Тобто даний арешт було накладено через дев`ять місяців, після того як він став власником майна. Жодного відношення до даного арешту він не має. В зв`язку з чим, просив суд зняти арешт з нерухомого майна, а саме: з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (з домоволодіння) за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22 вересня 2011 року; дата державної реєстрації обтяжень 22 вересня 2011 року; державний реєстратор Сирота Крістіна Олександрівна, Виконавчий комітет Полтавської міської ради; номер запису про обтяження 20995135, реєстраційний номер обтяження: 11639448.

21.09.2022 року судом відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

06.10.2022 року на адресу суду з Міністерства Юстиції України надійшов відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову про зняття арешту.

06.10.2022 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ надано відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову про зняття арешту.

В судове засідання ОСОБА_1 та його адвокат Кулішов В.П. не з`явилися, попередньо надали заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляд справи на адресу суду не надходило.

В судове засідання Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ свого представника не направлено, про причини неявки суд не повідомили.

За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку, про розгляд справи за відсутності сторін, що не з`явилися.

Судом установлено, що на підставі рішення Київського районного суду м.Полтави від 28.12.2010 року по справі №2-6983/10, визнано договір купівлі-продажу житлового будинку в АДРЕСА_2 дійсним та таким, що відбувся та визнано право власності за ОСОБА_1 на житловий будинок в АДРЕСА_2 площею 47,1 кв.м.

Вище вказане рішення суду виконане та зареєстроване у відповідному порядку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.06.2017 року.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , 22.09.2011 року за заявою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 . Підставою на накладення арешту на майно була постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП №26560448.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 став власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (з домоволодіння) за адресою: АДРЕСА_1 28.12.2010 року. А арешт на майно накладено в 2011 року на відповідача ОСОБА_2 , який в цей час не мав жодного відношення до даного нерухомого майна.

Відповідно до ч.1ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Крім цього, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В силу ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Також як передбаченост.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавчепровадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно абз.4 п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справа про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016 року заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону про виконавче провадження).

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження»(у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі Закон про виконавче провадження).

Враховуючи вищевикладене та надаючи оцінку, як зібраними у справі доказами в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, суд дійшов до висновку, що право позивача ОСОБА_1 , як власника майна, порушено, оскільки такий позбавлений можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Керуючисьст.ст.321, 572, 575 ЦК України, ст.ст.54,60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.12,13,19,76-83,141,259,263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна, а саме: з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (з домоволодіння) за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22 вересня 2011 року; дата державної реєстрації обтяжень 22 вересня 2011 року; державний реєстратор Сирота Крістіна Олександрівна, Виконавчий комітет Полтавської міської ради; номер запису про обтяження 20995135, реєстраційний номер обтяження: 11639448.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_4 , остання відома адреса АДРЕСА_1 .

Третя особа Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби, , м.Київу, вул. Артема, 73.

Головуючий суддя Т.В.Турченко