Справа № 503/1461/21
Провадження № 2/503/67/22
28 вересня 2022 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Калашнікової Т.О.,
при секретарі Поліковській О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 , мотивуючи позовні вимоги тим, що вказаний житловий будинок належить їй на праві приватної власності. В зазначеному будинку з 03.06.2009 року зареєстрований відповідач ОСОБА_3 , а з 16.08.2013 року ОСОБА_2 . Відповідачі не є членами сім`ї позивача та ніколи не проживали за вказаною адресою. Речі відповідачів в будинку відсутні. На даний час місце проживання відповідачів невідоме, тому позивач просить захистити її порушене майнове право та визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування вищевказаним житловим будинком.
В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Виклик відповідачів було здійснено відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи.
Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Як встановлено судом, позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Ця обставина підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4069131 від 07.07.2004 року (а.с.7), копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с.12-15) та домовою книгою (а.с.8-11).
Із відповідей ЦНАП Кодимської міської ради Одеської області №257/13 та 258/13 від 30.11.2021 року встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровані по АДРЕСА_1 (а.с.19-20).
Як вбачається із актів обстеження по факту проживання (не проживання) особи на території міста Кодима №553 та №544 від 10.11.2021 року, що складені депутатом міської ради Калініченко О.В. у присутності свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.5-6), відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна особа зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 Цивільного Кодексу України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав.
Відповідно до вимог ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За статтею 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Таким чином, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла; і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї; колишніми членами його сім`ї; а також членами сім`ї колишнього власника житла.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Слід зазначити, що з 1 грудня 2021 року набрав чинності Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», який встановив новий порядок реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб, який є чинним на час ухвалення рішення суду.
Виходячи зі змісту ст. 6 вказаного Закону, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання/зміни місця проживання можливо на підставі судового рішення яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані по АДРЕСА_1 , однак там не проживають, не являється власниками житла та не є членами сім`ї позивача. Факт не проживання відповідачів у вищевказаному будинку підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, в їх сукупності, що містяться у матеріалах цивільної справи.
З врахуванням того, що позивач ОСОБА_1 є власником вищевказаного житлового будинку та має право вимагати усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю, відповідачі у спірному будинку не проживають, а тому їх право на користування цим житловим будинком підлягає припиненню на вимогу власника цього майна.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 280-281 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком, - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не відомий, таким, що втратив право користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, розташованим по АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП не відомий, таким, що втратив право користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, розташованим по АДРЕСА_1
Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не відомий та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП не відомий, з кожного по 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн., на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте Кодимським районним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Суддя

Кодимського районного суду Т.О.Калашнікова