Провадження № 2/522/1399/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Донцова Д.Ю.,

при секретарі судового засідання - Смоковій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про стягнення аліментів на утримання дитини та визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 20.09.2019 року звернулась ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову - Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про стягнення аліментів на утримання дитини та визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 22.12.2012 року у м.Варшава Республіка Польща між громадянкою України ОСОБА_3 та громадянином Республіки Польща ОСОБА_2 укладено шлюб, про що видано свідоцтво №1465011/00/АМ/2012/686431. При укладенні шлюбу позивачкою було змінено прізвище на ОСОБА_4 , про що в свідоцтві зроблено відповідний запис. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась спільна дитина ОСОБА_5 , про що видано свідоцтво № НОМЕР_1 . ОСОБА_5 зареєстрована, як громадянка України, що підтверджується Довідкою про реєстрацію особи громадянином України від 19.10.2018 року №6137/КВ/19-651/Н, яка видана Посольством України в Республіці Польща.

Оскільки шлюбні відносини між батьками дитини не склались, втрачено взаємоповагу, позивачка разом із дитиною повернулась в Україну, де і постійно проживають.

У липні 2019 року позивачка звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою про розірвання шлюбу з громадянином ОСОБА_2 .

Місцем постійного проживання дитини, ОСОБА_6 є місце проживання її матері, а саме адреса: АДРЕСА_1 , де вони проживають разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (батьки позивачки).

З метою проведення державної реєстрації місця проживання дитини в Україні, позивачка звернулась до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої ОСОБА_6 разом із матір`ю. Однак, у зв`язку з відсутністю письмової згоди батька дитини, у реєстрації місця проживання дитини відмовлено.

У зв`язку з тим, що у сторін виник спір щодо місця проживання дитини, отримати письмову згоду батька на проведення реєстрації місця проживання не можливо, відтак ОСОБА_4 не має можливості зареєструвати дитину за своїм місцем проживання. Відсутність реєстрації місця проживання малолітньої дитини позивачки суперечить її інтересам та суттєво обмежує реалізацію її прав і свобод, неможливість влаштувати дитину у державний позашкільний навчальний заклад.

Окрім цього, зазначає, що батько дитини - ОСОБА_2 не бере участі в забезпеченні та утриманні належного рівня життя дитини, а тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини.

Позивачка просить суд визнати місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із її матір`ю - громадянкою України ОСОБА_1 , до досягнення дитиною повноліття. Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в грошовій одиниці України, що еквівалентно 500 доларів США, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення донькою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вирішити питання щодо судових витрат.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси суддя Єршова Л.С. від 27.09.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 09.10.2019 року заяву судді Єршової Л.С. про самовідвід у справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання дитини, про визначення місця проживання дитини задоволено.

Після повторного авторозподілу 11.10.2019 року вказана справа надійшла до провадження судді Донцова Д.Ю.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 16.10.2019 року справу прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 03.03.2020 року провадження у даній справі зупинено до набрання законної сили рішенням у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради - про визнання незаконним утримання дитини на території України та повернення її за постійним місцем проживання, що розглядається Приморським районним судом м. Одеси, справа №522/97/20.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 11.05.2021 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 05.08.2021 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду.

06.08.2021 року до суду надійшла заява від ОСОБА_2 про подальший розгляд справи за його відсутності. В задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі.

26.08.2021 року до суду від представника позивача надійшла заява щодо помилки у прізвищі дитини, де зазначає, що вірним потрібно вважати прізвище дитини не « ОСОБА_9 », а « ОСОБА_10 ».

27.09.2021 року до суду від представника позивача надійшла заява щодо помилки у прізвищі відповідача, де зазначає, що вірним потрібно вважати прізвище відповідача не « ОСОБА_9 », а « ОСОБА_10 ».

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 28.09.2021 року клопотання позивача про витребування доказів у справі за позовною заявою задоволено. Зобов`язано Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради, як органу опіки та піклування надати письмовий висновок щодо доцільності (недоцільності) визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із її матір`ю ОСОБА_1 .

22.08.2022 року до суду надійшов Висновок органу опіки та піклування про визначення місцяпроживання малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 .

В судове засідання 19.10.2022 року учасники справи не з`явились. Від позивача та представника позивача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Від представника Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, 06.08.2021 року подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 19.10.2022 року.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 22 грудня 2012 року у м. Варшава Республіка Польща між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено шлюб, про що видано свідоцтво про шлюб №1465011/00/АМ/2012/686431. При укладенні шлюбу позивачкою змінено прізвище на ОСОБА_4 , про що в свідоцтві зроблено відповідний запис.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Варшава Республіка Польща у сторін у шлюбі народилась донька - ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження № НОМЕР_2 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , була зареєстрована громадянкою України, що підтверджується довідкою посольства України в Республіці Польща від 19 жовтня 2019 року за № 6137/КВ/19-651/Н.

Оскільки шлюбні відносини між батьками дитини не склались, втрачено взаємоповагу, позивачка разом із дитиною повернулась в Україну.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2019 року, яке залишено без змін на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 30.04.2020 року, розірваний шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_12 .

З 19 липня 2019 року малолітня ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 в Україні, в свою чергу відповідач ОСОБА_12 проживає окремо в Республіці Польща.

В Україні дитина ОСОБА_13 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (батьки позивачки), що вбачається із Довідки із будинкової книги про склад сім`ї і реєстрації від 03 вересня 2019 року.

З метою проведення державної реєстрації місця проживання дитини в Україні, 03.09.2019 року позивачка звернулась із заявою до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про реєстрацію дитини ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , однак, у зв`язку з відсутністю письмової згоди батька дитини, у реєстрації відмовлено.

У зв`язку з тим, що у сторін виник спір щодо постійного місця проживання дитини, отримати письмову згоду батька на проведення реєстрації місця проживання дитини не можливо, а тому ОСОБА_4 не має можливості зареєструвати дитину за місцем свого проживання.

Окрім цього, Постановою Одеського апеляційного суду від 25.02.2021 року у справі №522/97/20 визнано незаконним утримання на території України неповнолітньої ОСОБА_14 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Варшава, Республіка Польща. Зобов`язано ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_3 ) повернути неповнолітню доньку ОСОБА_15 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 до місця постійного проживання в АДРЕСА_2 . У разі відмови добровільно повернути дитину ОСОБА_15 , зобов`язати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_3 ) передати дитину батькові ОСОБА_16 для забезпечення повернення дитини на територію Республіки Польща.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.04.2021 року у справі №522/97/20 Постанову Одеського апеляційного суду від 25.02.2021 року залишено без змін.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.02.2021 року №244990633 та договору купівлі-продажу №473 від 18.02.2021 року гр. ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 .

З 08.11.2021 року ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , та проживає за вказаною адресою разом із донькою ОСОБА_5 .

Відповідно до довідки № В7-100243-ф/л від 07.07.2022 року про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території м. Одеси, наданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .

Вирішуючи позовну вимогу в частині визначенні місця проживання дитини в матір`ю, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. За змістом ст. 160 Сімейного кодексу України місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За приписами статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

У частинах четвертій-шостій статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає в України з 19 липня 2019 року разом із своєю матір`ю, бабусею та дідусем.

Матір`ю дитини ОСОБА_1 організовано навчання дитини в Приватному дошкільному навчальному закладі «Центр Розвитку Дитини «Острівець», що підтверджується довідкою ПДНЗ «ЦРД «Острівець».

Дитина перебуває під медичним наглядом у медичній установі м. Одеси ТОВ «Дім Медицини», що підтверджується декларацією №0001-Н82Т-2600 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу.

Відповідно до висновку експерта №19-7377 психологічного експертного дослідження від 25.05.2020 року, складеного судовим експертом Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, встановлено, що розвиток загальних здібностей ОСОБА_5 у цілому відповідає віковому рівню, дитина має необхідний для її віку запас знань. Психологічний стан дитини характеризується низьким рівнем тривожності, відсутністю гострих страхів, закритістю до нових контактів з дорослими.

Через малолітній вік дитина ще не спроможна надавати оцінку сімейної ситуації та є залежною від матері, сприймає більшість оточуючих явищ через неї. В процесі дослідження встановлено, що матір ( ОСОБА_4 ) є найближчим дорослим для дитини (ОСОБА_5).

У внутрішньому світі ОСОБА_5 існує картинка її життя поряд з матір`ю, бабкою с дідом та дядьком ОСОБА_28. Сумісне проживання дитини біля батька без матері не вкладається у її бачення життя та жодного разу не фігурує під час психологічного дослідження. На цей час ОСОБА_5 дуже прив`язана до матері, яка є важливою людиною в системі дитини. ЇЇ новостворена система без постійного проживання поряд з батьком є комфортною і безпечною. Зміна місця проживання ОСОБА_5 та її переїзд до батька є вкрай небажаними, так як дитині необхідно буде відбудовувати свою сімейну систему спочатку, пристосовуватися до оточення.

На цей час ОСОБА_5 добре відчуває себе у сімейній системі, яка склалась біля неї, поряд з матір`ю. Дитина має гарні стосунки зі всіма членами цієї системи. Умови проживання ОСОБА_5 поряд з матір`ю є комфортними, безпечними та сприятливими до її розвитку.

Відібрання ОСОБА_5 від її матері буде пов`язане з переживанням дитиною стресу через розлучення з матір`ю та необхідністю формувати нову сімейну систему, навіть за умови підтримки постійних контактів з нею. Розлучення з матір`ю є травмувальним фактором для дитини, тоді як до окремого проживання з батьком ОСОБА_5 вже адаптувалась.

В свою чергу стосовно особи матері, відповідно до вищевказаного експертного висновку, встановлено, що індивідуально-психологічні особливості матері ( ОСОБА_1 ), особливості її виховної поведінки не мають негативного впливу на емоційний стан, психологічний розвиток та відчуття благополуччя малолітньої ОСОБА_6 . Особистість та поведінкові особливості матері ( ОСОБА_1 ) не мають негативного впливу на психологічний стан малолітньої ОСОБА_6 та забезпечують необхідні умови для соціально-психологічного розвитку. З психологічної точки зору зменшення контактів з батьком не є доцільним в інтересах ОСОБА_6 з урахуванням її вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку. З психологічної точки зору в інтересах дитини є постійне проживання з матір`ю. Особистість матері ( ОСОБА_1 ) характеризується наступними індивідуально-психологічними властивостями: оперативність, рухливість мислення, висока ерудованість, широта поглядів, емоційна стійкість, стабільність, спокійне адекватне сприйняття дійсності, активність, товариськість, стриманість і розсудливість, врівноваженість, спрямованість на реальну дійсність. Поведінка матері ( ОСОБА_1 ) не здійснює негативного впливу на психічний стан і розвиток малолітньої ОСОБА_5. Зміна умов проживання, виховання та оточення малолітньої ОСОБА_6 у випадку передачі дитини від матері ( ОСОБА_1 ) до її батька ( ОСОБА_2 ), враховуючи комплекс факторів, негативно вплине на її психологічний стан.

Також варто зазначити, що батько ОСОБА_20 не з`явився на обстеження до експертної уставнови, тому його психологічні особливості, особливості виховної поведінки як батька, не було досліджено.

Із Висновку органу та піклування про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , складеного 18.08.2022 року, вбачається наступне.

Відповідно до довідки № В7-100243-ф/л від 07.07.2022 року про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території м. Одеси, наданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до довідки про реєстрацію особи громадянином України від 19.10.2018 року № 6137/КВ/19-651/Н, виданою Посольством України в республіці Польща, ОСОБА_5, народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована громадянкою України.

Відповідно до довідки В7-102102-ф/л від 11.07.2022 про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території м. Одеси, наданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.02.2021 року №244990633 та договору купівлі-продажу №473 від 18.02.2021 року гр. ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до довідки Приватного дошкільного навчального закладу «Центр розвитку дитини «Острівець», наданою гр. ОСОБА_1 дитина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідує вищезазначений приватний заклад з 02 вересня 2019 року. Згідно з психолого-педагогічною характеристикою, наданою Приватним дошкільним навчальним закладом «Центр розвитку дитини «Острівець» психофізичний розвиток дитини відповідає віковим нормам, переважає стійкий позитивний емоційний фон настрою. Дитина доброзичлива, контактна. ОСОБА_5 емоційна, також вміє співчувати почуттям інших дітей. У групі взаємодіє з усіма дітьми, не конфліктує, бере участь у іграх не виявляє лідерських схильностей, з дорослими йде на контакт, із задоволенням виконує доручення. Мати ОСОБА_5 зацікавлена у розвитку дитини і виконує всі рекомендації педагогів, кожного дня приводить, і забирає джипу. Оплату здійснює мати.

Відповідно до листа ТОВ «Автодок Юкрейн», - останній протягом тривалого часу співпрацюють протягом тривалого часу співпрацює з ФОП ОСОБА_1 . За весь час роботи ОСОБА_4 зарекомендувала себе як спеціаліст високого професійного рівня, зокрема, усі послуги та завдання виконує на високому професійному рівні, старанна та ініціативна, відмінно організовує та забезпечує ведення продуктивної роботи.

Згідно з відомостям з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 30.06.2022 року дохід за період з І кварталу 2020 року по 4 квартал 2022 року гр. ОСОБА_4 має постійний дохід.

Згідно з медичною довідкою про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів, наданою ПП «Медичні профогляди №1» від 02.11.2021 року серія 10 ААЖ № 507114. гр. ОСОБА_1 , психічних розладів не має.

Згідно з сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду, наданою ПП «Медичні профогляди №1» від 02.11.2021 року серія 12 ЯЯС № 109196 у гр. ОСОБА_1 , ознак наркологічних захворювань не виявлено.

Відповідно до Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» №В000133180, виданою Департаментом інформатизації Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на території України стапом на 29.06.2022 року до кримінальної відповідальності не притягувалась, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Матір`ю малолітньої, ОСОБА_1 укладено декларацію № 0001-962Т-2600 з лікарем-педіатром ГОВ «Дім Медицини» ОСОБА_21 .

Відповідно до характеристики, яку падали гр. ОСОБА_8 , гр. ОСОБА_7 , гр. ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_4 мешкає разом зі своєю донькою ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_1 врівноважена, доброзичлива, ввічлива, тактовна по відношенню до людей, відповідальна та працьовита. ОСОБА_1 з самого народження доньки займається вихованням та забезпеченням дитини, весь вільний час присвячує ОСОБА_5, донька дуже прив`язана до матері, ОСОБА_5 завжди доглянута та весела.

Відповідно до висновку експерта психологічного експертного дослідження від 25.05.2020 року №19-7377, наданого Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, зміна умов проживання, виховання та оточення малолітньої ОСОБА_6 у випадку передачі дитини від матері ( ОСОБА_1 ) до її батька ( ОСОБА_22 ), враховуючи комплекс факторів, негативно вплине на її психологічний стан. З психологічної точки зору зменшення контактів з батьком не є доцільним в інтересах ОСОБА_5 з урахуванням її вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку. З психологічної точки зору в інтересах дитини є постійне проживання з матір`ю.

Відповідно до інформації Центру соціальних служб Одеської міської ради від 19.07.2022 року № 04/01-1634 фахівцями із соціальної роботи відділу соціальної роботи ЦСС ОМР у Приморському районі 12.07.2022 року здійснено відвідування за адресою: АДРЕСА_3 . Складений акт оцінки потреб сім`ї/особи. Мати, ОСОБА_4 проживає разом з донькою у власній однокімнатній квартирі. Умови проживання задовільні: в наявності водо, електропостачання. Для дитини є окреме ліжко, речі, іграшки відповідно віку та сезону, місця для занять. Мати - ФОП, має стабільний дохід. ОСОБА_5 навчається у приватному дитячому навчальному закладі «Острівець». Зі слів ОСОБА_1 , батько дитини не приймає участь у вихованні ОСОБА_5 та матеріально не забезпечує, знаходиться за межами України.

Спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради 15.07.2022 року проведено обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 та малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , про то складено акт, відповідно до якого встановлено, що квартира розміщена на 8-му поверсі 10-поверхового будинку, загальна площа 40 кв. м., житлова площа 16,0 кв. м. Квартира має одну кімнату, чиста, світла, зроблений сучасний ремонт, меблі, побутова техніка. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: дитина має окрему кімнату, окреме ліжко, іграшки, одяг ти взуття відповідно віку та сезону.

Відповідно до акту бесіди в телефонному режимі від 15.07.2022 року спеціалісту територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради з ОСОБА_2 з`ясовано, що пояснень з вищезазначеного питання він давати не буде та на даний час в нього немає адвоката/представника, який міг би це зробити, на питання спеціаліста який термін йому потрібен, він пояснив, що це справа не тижня і навіть не одного місяця, тому дату він назвати не може.

На засіданні комісії з питань захисту прав дітей Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, яке відбулося 29.07.2022 року, була присутня мати - ОСОБА_4 та її представник.

Враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дітей Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.07.2022 року, протокол №09, пояснення батьків, які прийняті на підставі наданих документів, керуючись ст.ст.19, 141, 161 Сімейного кодексу України, п.72 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», та діючи в інтересах дитини, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, вирішила вважати доцільним визначення місця проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю, ОСОБА_1 .

Щодо існування рішення суду про визнання незаконним утримання на території України неповнолітньої ОСОБА_6 та повернення її до місця постійного проживання в АДРЕСА_2 .

В постанові Верховного Суду від 21.04.2021 року у справі №522/97/20 зазначено, що статтею 19 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей передбачено, що ніяке рішення, прийняте відповідно до цієї Конвенції, щодо повернення дитини, не розглядається як встановлення обставин будь-якого питання про піклування. Задовольняючи позов про повернення дитини до місця її постійного місця проживання, суд апеляційної інстанції вирішив справу із урахуванням змісту статей 3, 5, 12, 13 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей та гарантій, передбачених статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і не приймав рішення про розлучення матері з дитиною. Так само суд не вирішував питання про визначення місця проживання дитини з батьком. Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_5 має бути повернута до Республіки Польща за місцем її постійного проживання тим з батьків, хто змінив її місце проживання без згоди іншого, тобто ОСОБА_1 . Лише у випадку, якщо відповідачка не поверне добровільно дитину за місцем проживання, дитина підлягає передачі батькові для забезпечення її повернення на територію Республіки Польща.

Рішення про повернення дитини не позбавляє права особу, яка зобов`язується повернути дитину в державу її постійного місця проживання, звернутися до компетентного суду та отримати рішення по суті питання піклування про дитину.

Судовим рішенням про повернення ОСОБА_6 разом із матір`ю за конкретно визначеною адресою, за якою дитина проживала до її незаконного утримання в Україні, не визначено місця проживання дитини з одним із батьків (зокрема з батьком). Це питання підлягає окремому вирішенню за згодою батьків або компетентним органом.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89, зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.95, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.91 N 789-ХІІ (далі - Конвенція 1989 року), в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини не повинні ставитись вище від інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання.

Вказаний висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так у § 54 рішення від 07.12.2006 у справі "Хант проти України" суд зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі "Мамчур проти України" від 16.07.2015 § 100, у справі "М. Є. проти України" від 11.07.2017 § 76).

Відповідно до висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 липня 2021 року у справі №404/3499/17, Судовий розгляд сімейних спорів, які стосуються інтересів дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не лише спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду має бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема: обстеження умов проживання; характеристики психоемоційного стану дитини; поведінки батьків стосовно дитини; висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на оцінці всіх обставин у сукупності.

Окрім цього, представником відповідача до суду була подана копія Постанови Районного Суду для столичного міста Варшави у Варшаві, VI Відділу у справах сім`ї та неповнолітніх від 01 червня 2022 року у справі VI Nsm 948/20 за позовом ОСОБА_23 про визначення місця проживання та обмеження батьківських прав щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , в якій постановив на час розгляду справи покласти здійснення батьківських прав щодо неповнолітньої ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на її батька ОСОБА_25 , обмеживши батьківські права матері отриманням інформації про здоров`я та освіту неповнолітньої, встановивши таким чином місце проживання неповнолітньої ОСОБА_24 за місцем проживання її батька ОСОБА_25 .

Відповідно до ч.1 ст.49 Договір між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах (Договір ратифіковано Постановою ВР №3941-XII ( 3941-12 ) від 04.02.94 року) за умов, передбачених цим Договором, Договірні Сторони визнають і виконують на своїй території рішення, винесені на території іншої Договірної Сторони, в тому числі, рішення судів з цивільних справ.

Статтею 52 вказаного Договору визначений порядок визнання і виконання рішення.

Суд не бере не уваги вищевказану Постанову суду іншої держави, оскільки відповідачем не надано будь-яких доказів щодо ініціювання процесу її виконання.

Таким чином, неповнолітня ОСОБА_5 з 19 липня 2019 року, тобто по приїзду із Республіки Польща в м. Одесу, по теперішній час, проживає на території України, разом із своєю матір`ю. Дівчинка відвідує дошкільний навчальний заклад, за дитиною здійснюється медичний догляд. Наведені обставини незаперечно свідчать про те, що Україна стала новим звичайним місцем проживання ОСОБА_5 і вона прижилася в цьому новому середовищі.

Позивач у повному обсязі, належним чином і сумлінно виконує свої материнські обов`язки, обставин, які б згідно із ч. 2 ст. 161 СК України перешкоджали визначенню місця проживання дитини із матір`ю, не встановлено.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи вищевикладене, оскільки сторони по справі проживають окремо, а дитина на даний час проживає разом із матір`ю, позивач постійно піклується про дитину, бере участь у її розвитку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання дитини з матір`ю підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6 , суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю, забезпечення сталості її соціальних зв`язків з матір`ю, добросовісне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток - дійшов висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із її матір`ю - громадянкою України ОСОБА_1 до досягнення дитиною повноліття.

При цьому визначення місця проживання дитини - ОСОБА_6 разом із матір`ю не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання останньої з мамою, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду.

Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне.

Судом встановлено та не заперечено сторонами у справі, що сторони проживають окремо, дитина проживає з матір`ю - позивачем у справі та повністю перебуває на її утриманні, що не спростовано відповідачем в розрізі положень статей 76-81 ЦІІК України.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №6 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

У ст. 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ч. З ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного й соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Ч.З ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відтак, стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, проте суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років складає з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків.

На підставі наведеного, враховуючи, що позивачка потребує матеріальної допомоги на утримання дочки ОСОБА_6 , беручи до уваги те, що відповідач є особою працездатного віку, що дає суду підстави вважати, що останній отримує або має можливість отримувати дохід, а також враховуючи вимоги розумності та справедливості і той факт, що утримання дитини є законодавчим обов`язком батьків, суд вважає, що позовні вимоги позивачки щодо стягнення аліментів підлягають задоволенню.

Однак, позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в грошовій одиниці України, що еквівалентно 500 доларів США щомісячно, що складає понад 8 прожиткових мінімуму для дітей віком до 6 років. Визначений позивачем розмір аліментів ніяким чином нею не обґрунтований, доказів щодо майнового стану відповідача не надано, про їх витребування не заявлено.

Тому, вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд виходить з вимог позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі та положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", а тому враховуючи те, що відповідач є працездатною особою, суд вирішує стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2 201 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 20.09.2019 року, і до досягнення останньою повноліття, задовольнивши заявлені у справі вимоги частково.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Щодо вирішення питання щодо судових витрат.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Судом встановлено, що позивачкою сплачено судовий збір за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини у розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією №ПН4891 від 19.09.2019 року, у зв`язку із задоволення вказаної вимогу, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача на користь позивача у розмірі 768,40 грн.

Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, суд вважає необхідним покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 768,40 грн. на користь держави.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статями 4, 12, 13, 76-81, 89, 133,141, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про стягнення аліментів на утримання дитини та визначення місця проживання дитини - задовольнити частково.

Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП - НОМЕР_4 , за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнути ОСОБА_12 (громадянин Республіки АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 201 (дві тисячі двісті одну) гривень, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 20.09.2019 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_12 (громадянин Республіки Польща, АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_12 (громадянин Республіки Польща, АДРЕСА_4 ) на користь держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 19.10.2022 року.

Суддя Донцов Д.Ю.