Справа №752/6231/22
Провадження №2/752/6192/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2022 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Венгерчук В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Воронова Є.Є. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України (далі - УАБ УСА ВРУ) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він в період з 13.05.2021 по 16.05.2022 перебував в трудових відносинах з відповідачем.

16.05.2022 його було звільнено з роботи з посади начальника відділу матеріально-технічного забезпечення УАБ УСА ВРУ у зв`язку зі скороченням штату працівників.

Про майбутнє вивільнення його попередили 04.02.2022.

Вважає своє звільнення незаконним, оскільки відповідач не запропонував йому інші посади для працевлаштування.

Просив суд:

поновити його на посаді начальника відділу матеріально-технічного забезпечення УАБ УСА ВРУ, а у разі скорочення цієї посади поновити його на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису УАБ УСА ВРУ шляхом введення скороченої посади;

допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі;

стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.05.2022 до дня поновлення на роботі з розрахунку 47446,83 грн. на місяць;

вирішити питання про судові витрати.

15.07.2022 відповідач надав відзив на позовну заяву. Проте суд не приймає відзив з доданими до нього доказами, оскільки він поданий з порушенням строку, встановленого в ухвалі суду від 16.06.2022.

Так, відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі разом позовом та додатками до нього 29.06.2022, а тому не пізніше 14.07.2022 мав право подати до суду відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, разом з документами, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу.

Зазначене свідчить про те, що відзив був поданий поза межами строку, встановленого для його подання.

Позивач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підтримали заявлений позов.

Представник ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_1 був звільнений з роботи без пропонування йому іншої посади. Жодних пропозицій чи заходів за його участю не проводилось. Згодом до суду не з`явився.

Представник позивача ОСОБА_5 суду пояснив, що єдиною підставою позову є те, що позивачу не було запропоновано інших посад. Акт про відмову від 21.02.2022 є недопустимим доказом, оскільки складений після припинення трудових відносин з позивачем. Запропоновані позивачу вакантні посади не відповідають довідці щодо вакантних посад, які були наявні. Крім того, цей акт складено особами, які перебувають в гарних відносинах між собою.

Представник відповідача Воронов Є.Є. заперечував проти задоволення позовних вимог. Пояснив, що позивач 04.02.2022 був попереджений про звільнення, оскільки посаду, яку він обіймав скорочено. Був проведений аналіз відповідності позивача посаді начальника Відділу забезпечення матеріальними ресурсами. Оцінювались ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Перевагу було надано ОСОБА_6 , а ОСОБА_1 запропонували посаду економіста цього Відділу.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що має робочі стосунки зі сторонами по справі. 01.02.2022 відбулись зміни у штатному розкладі, розглядались питання щодо кандидатур ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у новостворену структуру. Розглядались показники роботи, досвід. З цих трьох осіб найбільше підходив ОСОБА_6 , який має найбільший стаж роботи, ніж у інших. 07.02.2022 ОСОБА_1 і ОСОБА_7 було оголошено, що вони будуть звільнені, т.я. не підходять за своїми діловими якостями. 21.02.2022 його покликала ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , щоб вони були свідками того, що ОСОБА_1 пропонують іншу посаду провідного економіста, проте ОСОБА_1 сказав, що він ознайомлений, відмовився підписувати документи та пішов. Відділ матеріально-технічного забезпечення був ліквідований, а створено було новий Відділ забезпечення матеріальними ресурсами.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що має робочі стосунки зі сторонами по справі. ОСОБА_1 був начальником Відділу матеріально-технічного забезпечення. Вона була свідком того, що ОСОБА_1 пропонувалась посада провідного економіста Відділу забезпечення матеріальними ресурсами. 21.02.2022 вона бачила в коридорі позивача та ОСОБА_9 , які розмовляли на підвищених тонах. Її запросили підійти до них. ОСОБА_1 оголосили довідку про вакансії, де були зазначені вакансії та робочі посади, він тримав в руках цей документ. ОСОБА_1 відмовився підписувати документи, про що вони склали протокол. Під час цих подій був присутній ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що має робочі стосунки зі сторонами по справі. ОСОБА_1 приблизно рік працював начальником Відділу матеріально-технічного забезпечення. В лютому поточного року відбулись зміни, були ліквідовані відділи та структури. 01.02.2022 був ліквідований Відділ матеріально-технічного забезпечення, яким керував позивач, та створено Відділ забезпечення матеріальними ресурсами. Відділ, яким керував ОСОБА_1 відав складськими приміщеннями та здійснював закупівлю послуг та робіт вартістю до 50 тис.грн. Після реорганізації новому відділу залишили функцію матеріального забезпечення. Відбувався розгляд 3 кандидатур на посаду начальника новоутвореного Відділу забезпечення матеріальними ресурсами - ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Вивчивши інформацію, дійшли висновку, що стаж роботи і якість роботи вищі у ОСОБА_6 , який отримав перевагу перед іншими і якому запропонували посаду керівника новоствореного відділу. Виходячи з діяльності ОСОБА_1 , йому запропонували посаду провідного економіста Відділу забезпечення матеріальними ресурсами та інші посади тільки технічного напрямку. Позивачу були надані усі вакантні посади на день його звернення з запитом, ті, які дійсно залишались вакантними станом на 07.02.2022. Після попередження ОСОБА_1 про звільнення, вона запропонувала йому посаду провідного економіста Відділу забезпечення матеріальними ресурсами, намагалась повідомити про інші вакансії, дала довідку, проте він подивився довідку і негативно відреагував. Вона змушена була запросити ОСОБА_8 , ОСОБА_10 і знову запропонувала посаду провідного економіста Відділу забезпечення матеріальними ресурсами та інші вакантні посади, після чого ОСОБА_1 пішов.

16.06.2022 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

09.08.2018 було затверджене положення про Відділ матеріально-технічного забезпечення УАБ УСА ВРУ.

ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з УАБ УСА ВРУ з 13.05.2021 та обіймав посаду начальника відділу матеріально-технічного забезпечення, що підтверджуються копією наказу «Про прийняття на роботу» від 12.05.2021 №123 та копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .

01.02.2022 була затверджена структура УАБ УСА ВРУ, яка передбачала в своєму складі Відділ забезпечення матеріальними ресурсами з кількістю штатних одиниць 7 осіб (1 - начальник відділу, 1 - заступник начальника відділу, 5 -провідні спеціалісти з матеріально-технічного забезпечення), яка розпорядженням від 03.02.2022 №15-7/03-11 була введена в дію з 01.02.2022 (п.1 розпорядження).

01.02.2022 розпорядженням від 03.02.2022 №15-7/03-11 був ліквідований поміж інших відділів і секторів Відділ матеріально-технічного забезпечення із загальною чисельністю 14 штатних одиниць (п.2.1.4 розпорядження), створений Відділ забезпечення матеріальними ресурсами з кількістю 7 штатних одиниць (п.2.2.2 розпорядження).

07.02.2022 було затверджене положення про Відділ забезпечення матеріальними ресурсами УАБ УСА ВРУ.

07.02.2022 була складена довідка про вакантні посади УАБ УСА ВРУ станом на 07.02.2022 не запропоновані працівникам, що отримали попередження про наступне вивільнення.

21.02.2022 ОСОБА_1 був попереджений про майбутнє можливе звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України в зв`язку зі скороченням штату працівників.

21.02.2022 за участю ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 був складений акт про ознайомлення ОСОБА_1 щодо переведення на вакантну посаду провідного економіста Відділу забезпечення матеріальними ресурсами та ознайомлення з існуючими в УАБУС АВРУ вакантними посадами (фахівців, інженерів, технічних службовців, робітників), а також про його відмову від підписання зазначених пропозицій.

30.04.2022 була затверджена структура УАБ УСА ВРУ, яка з 01.05.2022 передбачала в своєму складі Відділ забезпечення матеріальними ресурсами з кількістю штатних одиниць 11 осіб (1 - начальник відділу, 1 - заступник начальника відділу, 3 -провідний економіст з матеріально-технічного забезпечення, 1 - завідувач складу, 1 -комірник старший, 2 - комірники, 2 - підсобні робітники).

16.05.2022 позивач був звільнений з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП у зв`язку зі скороченням штату працівників, що підтверджується копією наказу від 04.05.2022 №70 та копією наказу від 16.05.2022 №103.

Судом встановлено і не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_1 не є членом первинної профспілкової організації.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Пунктом 1 ч.1, ч.2 ст.40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частини першої ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Частинами першою, третьою ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Абзацом 1 пункту 19 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року №9 зі змінами визначено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 поновити його на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису УАБУС АВРУ шляхом введення скороченої посади у разі скорочення посади начальника відділу матеріально-технічного забезпечення УАБ УСА ВРУ суд відзначає, що під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, провадження № 15-52гс20).

Суд вважає, що вимога позивача поновити його на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису УАБ УСА ВРУ шляхом введення скороченої посади у разі скорочення посади начальника відділу матеріально-технічного забезпечення УАБ УСА ВРУ, не підлягає задоволенню, оскільки внесення змін у штатний розпис належить до внутрішньогосподарської діяльності суб`єкта господарювання та входить до його компетенції.

При цьому суд враховує висновок Верховного суду по справі №755/3495/16-ц, зроблений під час розгляду справи за подібними правовідносинами, який зазначив, що рішення про визначення структури підприємства, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників є виключною компетенцією власника підприємства або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. При цьому, правом працівника залишається оспорювати власне саме правомірність його звільнення.

Таким чином, вищезазначені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо решти вимог позивача поновити його на посаді начальника відділу матеріально-технічного забезпечення УАБ УСА ВРУ та допустити негайне виконання рішення в цій частині суд відзначає наступне.

Під час розгляду справи з аналізу структури УАБ УСА ВРУ станом на 01.02.2022 та на 01.05.2022 було встановлено, що дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення чисельності та штату працівників.

21.02.2022 ОСОБА_1 був попереджений відповідачем про майбутнє можливе звільнення за ч.1 ст.40 КЗпП України в зв`язку зі скороченням штату працівників, що позивач засвідчив своїм підписом.

Щодо доводів позивача щодо того, що відповідач не запропонував йому вільні посади для працевлаштування, суд відзначає наступне.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Після попередження ОСОБА_1 про майбутнє звільнення за ч.1 ст. 40 КЗпП України відповідач запропонував йому за списками вакантні посади в УАБУС АВРУ станом на 07.02.2022, з яких він не обрав для переведення жодної. Ці обставини підтвердили свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , зі свідчень яких суд встановив, що позивачу пропонували посаду провідного економіста Відділу забезпечення матеріальними ресурсами та інші посади технічного напрямку, що позивачу були запропоновані усі вакантні посади станом на 07.02.2022, при цьому ОСОБА_1 ознайомився з усіма вакантними посадами, викладеними у довідці, та відмовився від підпису про ознайомлення.

За таких обставин суд вважає, що відповідач виконав вимоги щодо працевлаштування позивача, оскільки запропонував йому наявні вакантні посаду та роботи.

Аналізуючи доводи позивача, якими він обґрунтовує позовні вимоги у сукупності з наданими доказами, суд прийшов до висновку, що твердження позивача про порушення роботодавцем вимог ст.49-2 КЗпП України щодо не пропонування йому вільної вакантної посади є безпідставними, а тому їх відхиляє.

З урахуванням принципу диспозитивіності, закріпленого в ч.1 ст.13 ЦПК України, та та меж предмету доказування суд не приймає доводи представника позивача ОСОБА_2 , яка зазначила, що відповідач не врахував переважного права позивача на залишення на роботі і не оцінив працівників з точки зору кваліфікації і продуктивністю праці, оскільки єдиною підставою заявленого позову є те, що відповідач не запропонував позивачу інші посади для працевлаштування.

На думку суду, відповідачем було дотримано процедуру звільнення позивача, що має наслідком відмову в задоволенні позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу матеріально-технічного забезпечення УАБ УСА ВРУ та вимог допустити негайне виконання рішення в цій частині.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в поновленні позивача на роботі, то приписи ч.2 ст. 235 КЗпП України не застосовуються, оскільки підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 4-5, 7-13, 76-81, 89, 223, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складено 27.10.2022.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник позивача: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Представник позивача: ОСОБА_14, АДРЕСА_3 .

Відповідач: Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України місцезнаходження: м. Київ, вул. Банкова, буд. 6-8, .

Представник відповідача: Воронов Євгеній Євгенійович, місцезнаходження: АДРЕСА_4.

Суддя Ж. І. Кордюкова