Справа № 428/2142/20
Головуючий у суді першої інстанції: Волошин В.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року Київським апеляційним судом в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Гуля В.В., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» Вініченка Олексія Віталійовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року, ухвалене у складі судді Волошина В.О., у цивільній справі №428/2142/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про визнання недійсним кредитного договору,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Мілоан» про визнання недійсним кредитного договору. Зазначала, що 09 жовтня 2019 року між нею та ТОВ «Мілоан» було укладено кредитний договір №4037298, за умовами якого відповідач надав їй кредит в розмірі 7 000,00 грн. Відповідно до умов договору плата за користування кредитом встановлюється у вигляді фіксованої ставки в розмірі 1,387 %. На думку позивачки, укладений між сторонами кредитний договір є недійсним, оскільки при його укладенні були порушені її права як споживача, що визначені у Законі України «Про споживче кредитування», зокрема кредитор не надав їй повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту як перед укладенням так і під час укладення договору про надання споживчого кредиту, не зазначив у договорі реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту, примірник кредитного договору їй, як стороні взагалі не був наданий. Крім того, укладений між сторонами кредитний договір також не відповідає положенням ст. ст. 13, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи викладене, просила визнати недійсним кредитний договір № 4037298 від 09 жовтня 2019 року, укладений між нею та ТОВ «Мілоан».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Мілоан» про визнання недійсним кредитного договору задоволено частково.

Визнано недійсним п. 1.5.1 кредитного договору № 4037298 від 09 жовтня 2019 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .

Стягнуто з ТОВ «Мілоан» на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду,Генеральний директор Товариства ТОВ «Мілоан» Вініченко О.В. подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду першої інстанції в частині визнання недійним п. 1.5.1. кредитного договору № 4037298 від 09 жовтня 2019 року щодо нарахування комісії та в частині стягнення з відповідача судового збору скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що оскаржуваний кредитний договір між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено 09 жовтня 2019 року, тобто після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» та втрати чинності ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Відтак, на момент виникнення спірних правовідносин норми матеріального права, які стали підставою для прийняття постанови Верховного Суду №695/3474/17, висновки якої було покладено в основу оскаржуваного рішення суду, були нечинними. Крім того, вказана постанова стосується інших правовідносин (зокрема, в постанові розглядалося правомірність нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредиту, а не комісія при видачі кредиту, яка передбачена умовами оскаржуваного кредитного договору у цій справі), має інший суб`єктний склад, та ґрунтується на інших нормах матеріального права, які вже не були чинними на момент укладення оскаржуваного договору, а тому її висновки не можна враховувати при вирішенні даної справи. В той же час інші обґрунтування позиції суду відсутні. Звертає увагу на те, що нарахування комісії за надання кредиту прямо передбачено положеннями ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування».

В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 жовтня 2019 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого, ТОВ «Мілоан» надало позивачці кредитні кошти в розмірі 7000,00 грн. строком на 15 днів, шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки позичальника, зареєстрованої позичальником для цієї мети в особистому кабінеті на сайті miloan.ua, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути зазначені кошти та сплатити проценти за користування ними (а.с. 11-15).

Відповідно до 1.5 кредитного договору сукупна вартість кредиту складає 3 990,00 грн. в грошовому виразі та 1,387 % річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 договору. Сукупна вартість кредиту розрахована виходячи з припущення, що кредитний договір залишиться чинним протягом погодженого строку та що позикодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі.

Пунктом 1.5.1 кредитного договору сторони передбачили, що комісія за надання кредиту нараховується одноразово за ставкою 12,0 % від суми кредиту та становить 840,00 грн.

Згідно з п. 1.5.2. кредитного договору проценти за користування кредитом становлять 3 150,00 грн., які нараховуються за ставкою 3,0 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована.

Відповідно до п. 1.6 кредитного договору стандартна (базова) процентна ставка за користуванням кредитом становить 3,0 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п. 2.2.3 цього договору.

Відповідно до п. 6.1. кредитного договору цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства miloan.ua.

Згідно з п. 6.2. кредитного договору, розміщені в Особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією Товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SМS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту) в Особистому кабінеті на сайті Товариства. Після укладення цей кредитний договір розміщується в Особистому кабінеті позичальника.

ОСОБА_1 отримала кредит на вказану суму, що не заперечувалося сторонами у справі.

Вважаючи, що при укладенні вказаного кредитного договору були порушені її права як споживача, що визначені у Законі України «Про споживче кредитування», а також, що, укладений кредитний договір не відповідає положенням ст. ст. 13, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним кредитного договору № 4037298 від 09 жовтня 2019 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору № 4037298 від 09 жовтня 2019 року в цілому, разом з тим, суд зазначив про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , визнавши недійним п. 1.5.1. кредитного договору № 4037298 від 09 жовтня 2019 року щодо нарахування комісії за надання кредиту.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, судом було порушено норми матеріального та процесуального права.

При цьому, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про визнання в цілому кредитного договору недійсним, сторонами не оскаржене, а тому суд апеляційної інстанції переглядає правильність висновків суду першої інстанції лише в частині визнання недійсними положень п. 1.5.1. кредитного договору.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Мілоан», в якому просила визнати недійсним кредитний договір № 4037298 від 09 жовтня 2019 року, укладений між нею та ТОВ «Мілоан».

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 просила визнати недійсним вказаний кредитний договір в повному обсязі, як на підставу визнання його недійсним посилалася на те, що при укладенні договору були порушені її права як споживача, зокрема, їй не було надано повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредитування, в договорі не зазначено реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту, вона не отримала примірник кредитного договору. Крім того, посилалася на те, що кредитний договір також не відповідає положенням ст. ст. 13, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

При цьому, позовна заява ОСОБА_1 не містить вимоги про визнання п. 1.5.1. кредитного договору недійсним, позивачка не наводила окремих доводів про невідповідність вимогам законодавства вказаних положень кредитного договору щодо нарахування комісії за надання кредиту.

Крім того, оскільки предметом спору є визнання недійсним кредитного договору в цілому, доказуванню у даній справі підлягала невідповідність вимогам чинного законодавства істотних умов договору, до яких не входять положення про комісію.

Аналіз таких положень договору на предмет їх відповідності чинному законодавству не відповідає предмету позову.

Відтак, з урахуванням заявлених вимог, у суду першої інстанції були відсутні підстави для визнання недійсними положень умов п. 1.5.1. кредитного договору №4037298 від 09 жовтня 2019 року, щодо нарахування комісії за надання кредиту.

Таким чином, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року підлягає скасуванню в частині визнання недійним п. 1.5.1. кредитного договору № 4037298 від 09 жовтня 2019 року та в частині розподілу судових витрат, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у визнанні недійним п. 1.5.1. кредитного договору № 4037298 від 09 жовтня 2019 року.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» Вініченка Олексія Віталійовича задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року в частині визнання недійним п. 1.5.1. кредитного договору № 4037298 від 09 жовтня 2019 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 , та в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Відмовити у визнанні недійним п. 1.5.1. кредитного договору № 4037298 від 09 жовтня 2019 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 31 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідач

Судді