Справа № 183/2880/22
№ 2/183/2777/22
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 жовтня 2022 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судових засідань Краснянської Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом керівника Новомосковської окружної прокурори Дніпропетровської області, в інтересах держави в особі комунального закладу «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування», Губиниської селищної ради до ОСОБА_1 , про стягнення витрат на лікування потерпілого від злочину, -

Керівник Новомосковської окружної прокурори Дніпропетровської області, в інтересах держави в особі комунального закладу «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування», Губиниської селищної ради до ОСОБА_2 , про звернувся з позовом, в якому просив стягнути з відповідача витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину у розмірі 8930,00 грн.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що 24 жовтня 2020 року приблизно о 19.42 годині водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем HyundaiSonata , реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в темну пору доби, зі швидкістю приблизно 80 км/год., з включеним ближнім світлом фар по автодорозі розташованій по вул. Сонячній, зі сторони вул. Покровська у напрямку вул. Упорна, с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області, де в цей час в районі будинку № 2, ОСОБА_1 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, перевищуючи максимально дозволену швидкість руху 50 км/год. в населених пунктах, діючи необережно, не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діючи таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, допустив наїзд на велосипед марки Ardis оснащеного заднім світловідбивачем під керуванням ОСОБА_3 , яка рухалася в попутному напрямку по правому краю проїзної частини дороги попереду автомобіля HyundaiSonata , реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Потерпіла ОСОБА_3 в період з 24.10.2020 року по 11.11.2020 року знаходилася на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КЗ «Новомосковська ЦРЛІЛ», зазначений заклад охорони здоров`я поніс витрати на лікування потерпілої від злочину у розмірі 8930,00 грн.
Зазначену суму прокурора просить стягнути з відповідача на користь комунального підприємства «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування», а також покласти на відповідача судові витрати.
Прокурор, в судове засідання не з`явився, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, проти заочного рішення не заперечував.
Представник КЗ «Новомосковська ЦРЛІЛ», в судове засідання не з`явився, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Представник Губиниської селищної ради, в судове засідання не з`явився, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_4 відзив на позов не подав, повторно в судове засідання не з`явився, про час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, тому суд, з погодження позивача, провів заочний розгляд справи.
Правовідносини, що виникли між сторонами з приводу відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину, врегульовані наступними нормами закону.
У відповідності дост.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст.129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже,ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За правилами ст.ст.12,13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Частиною 1ст. 82 ЦПК України, передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.
Згідно ч. 2 ст. 1191 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.
У п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.
Згідно п. 4 вищезазначеного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.
Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні.
Крім того, слід зазначити, що відповідно до ст. 131-1 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках та порядку, що визначені законом.
Згідно ч.3 ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за ново виявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 185 цього Кодексу.
Аналіз положень частин 3-5статті 56 ЦПК України у взаємозв`язку зі змістом частини 3статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.
У даному випадку, орган, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту майнових інтересів Губиниська селищна рада, а також Комунальне підприємство «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування», які не здійснюють свої повноваження, що проявляється в усвідомленій пасивній поведінці, оскільки починаючи із жовтня 2019 року, посадові особи уповноваженого органу не вживали жодних заходів, з метою реального забезпечення повернення бюджетних грошових коштів, витрачених на лікування потерпілого від кримінального правопорушення.
У спірних правовідносинах Комунальне підприємство «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування», відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський організацій, є комунальним унітарним некомерційним підприємством, засновником якого є територіальна громада Новомосковського району Дніпропетровської області в особі Новомосковської районної ради. Органом управління підприємства є Новомосковська районна державна адміністрація.
Згідно зі ст.ст. 140,142 Конституції України та ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», право та реальна здатність територіальної громади самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення гарантується державою. Держава бере участь у формуванні доходів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року по справі №915/20/18 зазначено, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.
Згідно з ч.3ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Відповідно до ст. 167 ЦК України, держава діє в цивільних правовідносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.
Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Відповідно до п. «а» ч. 3ст. 89 Бюджетного кодексу України, до видатків,що здійснюються з бюджетів міст республіканського, Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад належать видатки на первинну медичну, амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (лікарні широкого профілю, спеціалізовані медико-санітарні частини, пологові будинки, поліклініки, і амбулаторії, а також дільничні лікарні, медичні амбулаторії, фельдшерсько-акушерські та фельдшерські пункти, центри первинної медичної (медико-санітарної) допомоги.
Частиною 2 ст.61 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що районні та обласні ради затверджують районні та обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних та культурних програм, контролюють їх виконання.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», фінансування охорони здоров`я здійснюється за рахунок Державного бюджету України та місцевих бюджетів, фондів медичного страхування, благодійних фондів та будь-яких інших джерел, не заборонених законодавством.
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.04.2021 у справі №183/7218/20 ОСОБА_1 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки, без позбавленням права керування транспортними засобами.

У відповідності до ч.1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.

В судовому засіданні встановлено, що потерпіла ОСОБА_3 в період з 24.10.2020 року по 11.11.2020 року знаходилася на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КЗ «Новомосковська ЦРЛІЛ», що підтверджується довідкою № 335, і вказаний заклад охорони здоров`я поніс витрати на лікування потерпілого від злочину у розмірі 8930,00 грн., що стверджується довідкою /а.с. 14/.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована та має бути задоволена, а з відповідача на користь держави в особі КЗ «Новомосковська ЦРЛІЛ» повинна бути стягнена грошова сума у розмірі 8930,00, грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна грн. 00 коп.).

На підставі викладено та керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 280 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги керівника Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі комунального підприємства «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування», Губиниської селищної ради до ОСОБА_2 , про стягнення витрат на лікування потерпілого від злочину - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування» кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 8 930,00 грн. (вісім тисяч дев`ятсот тридцять грн.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 2 481,00 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна грн. 00 коп.).

Учасники справи:

- Позивач: керівник Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області , місцезнаходження за адресою: 51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Гетьманська, буд. 5,

Позивач - Губиниська селищна рада, , місцезнаходження за адресою: 51250, Новомосковський район, Дніпропетровська область, смт. Губиниха, вул. Шевченко, буд. 16;

Позивач - Комунальне підприємство «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування», , місцезнаходження за адресою: 51208, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Гетьманська, буд. 238;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з моменту отримання ним копії цього рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.В. Сорока.