ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 676/3570/21

Провадження № 22-ц/4820/1408/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Чебан О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про відшкодування майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Семенюк В.В. від 21 лютого 2022 року.

Заслухавши доповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідачів, зазначав, що у жовтні 2019 року рішенням Залізничного районного суду м. Львова, прийнятим за його відсутності, визнано його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено штраф в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Згідно вказаної постанови, яка винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, складеного інспекторами поліції, ОСОБА_1 , 08.09.2019 року близько 22.15 год. по вул. Городоцькій, 126 у м. Львові керував транспортним засобом марки «Хонда», номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9. «а» Правил дорожнього руху. Огляд на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, проводився із застосуванням приладу «Драгер» у присутності двох свідків.

На цю постанову він подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що у 2014 році він втратив посвідчення водія серії НОМЕР_2 , категорії «В». У зв`язку із втратою посвідчення та зміною категорії 14.11.2018 року йому видано посвідчення водія серії НОМЕР_3 категорії «В, С1, С», яке він використовував у 2019 році. 08.09.2019 році працівники поліції у місті Львові виявили у особи, яка керувала автомобілем марки «Honda Accord» номерний знак НОМЕР_4 в стані алкогольного сп`ягніння, втрачене ним посвідчення водія серії НОМЕР_2 категорії «В». При складанні протоколу про вчинення адміністративного правопорушення невідома особа назвала його анкетні дані, які були вказані у посвідченні водія.

Постановою Львівського апеляційного суду від 22.05.2020 року у справі №462/5909/19 його апеляційну скаргу задоволено, постанову місцевого суду скасовано і закрито провадження у адміністративній справі у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що свідчить про незаконне складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Він змушений був захищати свої права. З цією метою витратив кошти на правничу допомогу, неодноразово звертався до керівництва управління патрульної служби у м. Львові з проханням видалити його анкетні дані з обліків МВС, надсилав документи поштою до суду, витрачав кошти на свій проїзд та проїзд захисника, свідків до міста Львова, де проводився розгляд справи в Апеляційному суді за його скаргою. Крім того, у 2021 році змушений був особисто надавати рішення Львівського апеляційного суду до управління виконавчої служби, щоб державний виконавець закрив виконавче провадження, оскільки Управління поліції рішення Апеляційного суду до виконавчої служби не направляли.

Автобус прямого сполучення Кам`янець-Подільський - Львів по розкладу приїжджає до міста Львова після 18 години, тому він змушений був їздити приватним автомобілем. До міста Львова у справі було здійснено три поїздки - 28.01.2020 року, 26.02.2020 року та 22.05.2020 року. При витратах 12,5 літра бензину на 100 км (автомобіль Ауді 6), відстані з м. Кам`янця-Подільського до м. Львова - 275 км.(х 2) вартість однієї поїздки складає 1 924 грн. (68,75л х 27,99 грн/л.). Загалом за три поїздки витрати складають 5 772 грн. (1 924,00 грн. х 3). Витрати на адвоката у справі про адмінправопорушення становлять 6500 грн. Витрати на поштове відправлення становлять 21,50 грн. Всього на захист своїх прав він змушений був витратив кошти в сумі 12 293 грн.

З часу незаконного складання протоколу про вчинення ним адміністративного правопорушення і введення його анкетних даних в обліки МВС до закриття Львівським апеляційним судом відносно нього справи про адміністративне правопорушення пройшло майже вісім місяців.

За цей час він не міг на законних підставах керувати транспортними засобами, працювати водієм транспортних засобів. На нього також вчинявся тиск зі сторони працівників поліції та Державної виконавчої служби щодо сплати штрафу. Він змушений був виїхати до Польщі на заробітки, де працював вантажником. У зв`язку з цим він зазнав душевних переживань, втратив авторитет серед оточення, що призвело до глобальної зміни його життєвого укладу, порушення нормальних життєвих зв`язків, тобто йому було спричинено і моральну шкоду.

При визначенні розміру компенсації моральної шкоди він виходив із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності. Тому позивач просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь завдану майнову шкоду в розмірі 12 293,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. з врахуванням 8 місяців тривалості провадження у справі про адміністративне правопорушення, необхідності зміни нормального життєвого стану та витрачання часу, коштів на відновлення прав.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 лютого 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку коштів на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 , у рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн. та 9695,20 грн. майнової шкоди, завданої незаконними діями поліцейських Управління працівників поліції у місті Львові Департаменту патрульної поліції Львівської області.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку коштів на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 , судові витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба просить скасувати рішення суду як незаконне та відмовити у позові. Вважає, що до спірних правовідносин не можуть застосовуватися положення ст. 1176 ЦК України, яка визначає спеціальні підстави відповідальності за завдану шкоду, оскільки, органи патрульної поліції не відносяться до органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Факт складення поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення є лише доказом вчинення такого правопорушення, але не рішенням суб`єкта владних повноважень.

Надані позивачем копії фіскальних чеків є неналежним та недопустимим доказом, оскільки не підтверджують придбання пального саме позивачем. Укладений позивачем договір про надання правової допомоги не містить відповідної суми, що свідчить про відсутність документального підтвердження його на правничу допомогу. Наявна копія прибуткового касового ордеру від 04.01.2021 року, свідчить про прийняття адвокатом Худим І.А. 6500 грн. за надання правової допомоги у справі №465/6242/19, що не збігається з номером адміністративної справи, щодо якої здійснювався захист позивача.

Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало в правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало, тому не може нести відповідальність за дії інших суб`єктів.

В засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися, будучи повідомленими про розгляд справи.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, які мають значення для справи, помилково визнав встановленими обставини, які не є доведеними, допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід частково змінити і частково скасувати.

Так, встановлено, що постановою Залізничного районного суду м. Львова від 01.10.2019 року, яка була винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 08.09.2019 року, складеного інспекторами патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік.

Згідно вказаної постанови ОСОБА_1 08.09.2019 року близько 22.15 год. по вул. Городоцькій, 126, у м. Львові, керував транспортним засобом «Хонда», номерний знак НОМЕР_4 у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9. «а» Правил дорожнього руху. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» у присутності двох свідків.

Постановою Львівського апеляційного суду від 22.05.2020 року у справі №462/5909/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено - скасовано постанову Залізничного районного суду м. Львова від 01.10.2019 року і закрито провадження в адміністративній справі у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Згідно зазначеної постанови невстановлена особа скористалася втраченим посвідченням водія, в результаті чого ОСОБА_1 був безпідставно притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Оскарження вищевказаної постанови в апеляційному суді тривало майже вісім місяців.

Наведене підтверджується матеріалами справи і фактично не оспорюється сторонами.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що поліцейським при складанні протоколу про адміністративне правопорушення порушено процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим ОСОБА_1 незаконно був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, внаслідок цього йому заподіяна моральна шкода, що полягала у душевних переживаннях, тому слід стягнути на його користь 3000 грн. Позивач також поніс витрати на проїзд до м. Львова 3192,20 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 6500 грн., які слід відшкодувати за рахунок держави на його користь.

Проте з цим висновком не можна погодитися в повному обсязі, зважаючи на таке.

Згідно з ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статей 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, що відсилає до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, за змістом ст.ст. 1166, 1167, 1174 ЦК України відповідно до загальних умов цивільно-правової відповідальності необхідною умовою для відшкодування шкоди державою є неправомірні дії державного органу, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, які повинен довести позивач.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Так, постановою Львівського апеляційного суду від 22 травня 2020 року дійсно закрито провадження у адміністративній справі у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Суд виходив з того, що інспектором поліції при складанні протоколу під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді порушено норми ст. ст. 9, 245, 252 КУпАП.

Враховуючи обставини, встановлені постановою Львівського апеляційного суду від 22.05.2020 року у справі № 462/5909/19, суд першої інстанції правильно констатував, що ОСОБА_1 був безпідставно притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпПА, оскільки невстановлена особа скористалася втраченим посвідченням водія (позивача).

За змістом норм глав 19-21 КУпАП притягнення особи до адміністративної відповідальності розпочинається зі стадії складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення.

Наведене цілком підтверджує факт заподіяння моральної шкоди позивачу внаслідок дій поліцейського при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП щодо позивача, які не відповідали вимогам закону, а також винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права і констатував факт спричинення моральної шкоди позивачу внаслідок притягнення до

адміністративної відповідальності, що полягає у моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих зв`язків, що вплинуло на його звичний спосіб життя.

З врахуванням тривалості провадження у справі про адміністративне правопорушення, а також вимог розумності та справедливості суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмірі відшкодування моральної шкоди - 3000 грн., який є належним та достатнім для її покриття.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги щодо недостатності доказів на підтвердження майнової шкоди, апеляційний суд приймає до уваги таке.

За змістом ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1 ст. 22 ЦК України).

З врахуванням встановлення факту порушення права позивача та понесення ним витрат на правову допомогу адвоката з метою відновлення свого порушеного права ці витрати позивача є збитками (майновою шкодою) і підлягають відшкодуванню державою.

Доводи апелянта про відсутність документального підтвердження понесених позивачем витрат на надання професійної правничої допомоги при розгляді справи №462/5909/19, спростовуються матеріалами справи.

Так, в матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги від 27.01.2020 року та додатковий договір про надання правової з адвокатом Худим І.А. від 27.01.2020 року у справі про адміністративне правопорушення №462/5909/19 за ст. 130 КУпАП, акт виконаних робіт від 21.08.2020 року (з детальним описом виконаних робіт), прибутковий касовий ордер від 21.08.2020 року у справі №462/5909/19.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 поніс витрати на правову допомогу адвоката в справі про адміністративне правопорушення № 462/5909/19 в сумі 6500 грн. на підставі наведених доказів.

Проте при стягненні інших понесених витрат суд першої інстанції припустився помилки.

Так, на підтвердження поїздок автомобілем Ауді А6 до м. Львова у зв`язку з розглядом справи про адміністративне правопорушення № 462/5909/19 позивач додав свідоцтво про реєстрацію автомобіля AUDI A6 НОМЕР_6 , за яким власником авто є ОСОБА_2 , проте не навів, на яких правових підставах він користувався цим авто.

Додані позивачем фіскальні чеки (а.с.145) на придбання пального від 28.01.2020 року на суму 979,54 грн., 179 грн. з відміткою учасника за програмою лояльності «Fishka» « ОСОБА_3 » спростовують придбання пального позивачем на проїзд до м. Львова, і ставлять під сумнів решту фіскальних чеків як таких, що не підтверджують придбання пального саме позивачем.

Відтак позивачем не доведено достатніми та допустимими доказами понесені ним витрати, пов`язані із проїздом до м. Львова для розгляду адміністративної справи, тому висновки суду першої інстанції про доведеність цих витрат є хибними.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Також суд першої інстанції не врахував, що у справі відсутній договір про надання правничої допомоги між позивачем та адвокатом Худим І.А. у цій справі, що за змістом ч.ч.2-3 ст. 137, ч.8 ст. 141 ЦПК України виключає можливість стягнення судових витрат на правничу допомогу в сумі 2000 грн., відтак наявні підстави для скасування судового рішення в частині розподілу цих судових витрат.

Доводи апелянта про неналежність ДКСУ як відповідача у справі є безпідставними.

Так, відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Зміст наведених норм права дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду.

В свою чергу як на правові підстави позову позивач посилався на норми ст. 56 Конституції України, ст.ст. 1173, 1174, 1176 ЦК України, а також норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», що врегульовують питання відшкодування державою шкоди, завданої органом державної влади, його посадовою або службовою особою.

Зміст позовної заяви цілком свідчить про те, що позов пред`явлено до держави в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав та органу ДКСУ.

Такий же висновок підтверджено постановою Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №242/4741/16-ц, згідно з якою належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача.

Відтак доводи апеляційної скарги про те, що Казначейство України не перебувало із позивачем у цивільно-правових відносинах, тому не завдало шкоди є безпідставним.

З врахуванням наведеного оскаржуване рішення в частині стягнення майнової шкоди слід змінити, зменшивши до 6500 грн., рішення в частині розподілу судових витрат - скасувати. В решті рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ч.ч. 1, 6, 13 ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини апеляційної скарги слід компенсувати за рахунок держави на користь Державної казначейської служби України (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ) 341,86 грн. понесених судових витрат за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 лютого 2022 року в частині стягнення майнової шкоди змінити, в частині стягнення судових витрат - скасувати.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 ) 6500 грн. відшкодування майнової шкоди.

В решті рішення залишити без змін.

Компенсувати за рахунок держави на користь Державної казначейської служби України (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ) 341,86 грн. понесених судових витрат за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 жовтня 2022 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюка