Справа № 404/4825/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року м. Кропивницький

Ленінський районний суд міста Кіровограда у складі:

головуючого судді Драного В.В.

при секретарі Дятел О.В.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 459 357,94 грн. та 80 000,00 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позову вказала, що у травні 2016 року ОСОБА_3 , яка являється невісткою позивача, звернулася до ОСОБА_1 з проханням знайти їй роботу, на що позивач запропонувала їй створити приватне підприємство. В подальшому, за домовленістю сторін, позивач мала придбавати матеріали, надавати постачальників та налагодити збут готової продукції та послуг, виконувати роботи по виготовленню меблів, сплачувати усі витрати необхідні для розвитку бізнесу відповідача, а прибуток ділити навпіл між сторонами. Крім того, відповідач пообіцяла повернути позивачу усі вкладені останньою кошти на розвиток бізнесу відповідача. У 2018 році позивач вирішила самостійно зареєструватися як підприємець та попросила відповідача повернути кошти за придбані матеріали та кошти, вкладені нею в бізнес відповідача, на що остання відмовилася, вказавши при цьому, що позивач не має жодного відношення до підприємницької діяльності відповідача. Крім того, позивачу негайно були необхідні грошові кошти для лікування своєї матері, яка в подальшому померла. Вважає, що якби відповідач повернула б борг, то позивач змогла б поліпшити стан здоров`я матері, та вона б не померла, що викликає у позивача занепокоєння та душевний біль. За таких обставин, з урахуванням уточненої позовної заяви від 02.05.2022 року, просить стягнути з відповідача на користь позивача 459357,94 грн. та 80000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.09.2020 року було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників справи.

03.02.2021 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала та вказала, що вона зареєстрована фізичною особою-підприємцем з 02.06.2016 року та здійснює роздрібну торгівлю текстильними товарами, ремонт меблів та домашнього начиння. Вказала, що з позивачем знайома та перебуває з нею у родинних відносинах. Однак, відповідач жодних коштів у позивача не позичала, товарно-матеріальних цінностей не отримувала, жодних трудових відносин між ними не було. Надані позивачем фінансово-видаткові документи не можуть вважатися належними доказами, оскільки містять істотні недоліки, що перешкоджають ідентифікувати особу, яка брала участь у господарській операції (як продавця, так і покупця) та складені з іншими істотними порушеннями. Більш того зазначені документи не містять жодних посилань на ФОП ОСОБА_3 . Зазначила, що вимоги позивача являються нездоровою конкуренцією з боку позивача, яка полягає, в тому числі, у незаконному вимаганні майна, погрозах, направлення перевірок контролюючих органів, тощо. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 перебуває на податковому обліку з 02.06.2016 року, з 4 кварталу 2018 року мала одного найманого працівника ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 111-112, 134, 139, 143).

Позивачем у якості доказів надано накладні за період 2016-2018 р.р., за змістом яких у ФОП ОСОБА_6 та ТОВ «Барватекстіль» було придбано різноманітні товарно-матеріальні цінності (текстильні товари) (т. 1, а.с. 11-17, 19-24).

Як вбачається з довідки АТ КБ «Приватбанк» від 08.05.2020 року № TOUMKA1PVDDSS2GI ОСОБА_1 за період з 16.05.2016 року по 09.10.2018 року здійснила ряд платежів, в тому числі на рахунки ФОП ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 25-33). При цьому, призначенням всіх платежів вказано як «ТСО» (термінал самообслуговування), номери рахунків одержувачів приховані.

Згідно заключних виписок АТ КБ «Приватбанк» за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року ФОП ОСОБА_3 як сплачувала, так і отримувала грошові кошти на свій рахунок, однак відомості про контрагентів у цих виписках відсутні (т. 1, а.с. 144-153).

08.07.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області із заявою про те, що вона надавала кошти на розвиток бізнесу ОСОБА_3 , а через два роки попросила їх повернути. Листом Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області від 20.07.2020 року № В-523/117-20 ОСОБА_1 було повідомлено, що в ході перевірки за її заявою встановлено відсутність ознак кримінального правопорушення (т. 1, а.с. 20).

24.07.2020 року ОСОБА_3 звернулася до Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області із заявою про внесення відомостей до ЄРДР відносно ОСОБА_1 за ознаками ст.ст. 189, 206, 383 КК України (т. 1, а.с. 59-62). Листом Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області від 28.07.2020 року № Є-583/117-20 ОСОБА_3 було повідомлено, що в ході перевірки за її заявою встановлено відсутність ознак кримінального правопорушення (т. 1, а.с. 64).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що позивач являється її матір`ю, яка більше 30 років займається підприємницькою діяльністю. У магазині відповідача «Все для меблів» свідок працювала помічником продавця неофіційно у період з червня 2017 року по жовтень 2018 року. Також в магазині неофіційно працювала і позивач. Так, позивач виконувала роботу майстра по перетяжці меблів, а також здійснювала поставку меблевого товару. Позивач мала знайомих серед поставників, які їй допомагали у поставці товару, який позивач купувала за власні чи позичені нею кошти. Відповідач у свою чергу займалася лише продажем товару.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що він працює директором ТОВ «Елеватор Буд» та перебуває з позивачем у робочих відносинах, а саме допомагає їй з вантаженням товару. Так, він був присутнім коли позивач передавала відповідачу тканину. Також позивач допомагала йому перетягувати стільці та надавала свою тканину.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що являється співмешканцем позивача. У 2018 році він неодноразово допомагав перевозити та вантажити тканину до магазину ОСОБА_1 , яка завозилася з її будинку. При цьому, дана тканина купувалася за кошти ОСОБА_1 . Крім того, зазначив, що позивач займалася тканиною, а відповідач постачальниками. Також зазначив, що у магазині працювала ОСОБА_7 , продажем товару займалася ОСОБА_3 , а ОСОБА_1 купувала товар.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що товаришує з позивачем більше 20 років та знайомий з відповідачем. Зазначив, що допомагав позивачу перевозити товар з її дому та від постачальників до магазину по АДРЕСА_1 . Товар оплачувала ОСОБА_1 . Крім того, вона позичала у нього кошти на купівлю товару.

Як на підставу своїх вимог позивач посилається на норми ст.ст. 22, 1166 ЦК України та в якості доказів надала накладні за період 2016-2018 р.р. щодо придбання товару, а також довідку з АТ КБ «Приватбанк» про здійснення платежів через термінал самообслуговування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України).

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення йому шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і елекронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Тобто, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди, її розмір, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між ними.

Так, на підтвердження вказаних обставин позивачем надано відповідні накладні (первинні документи).

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Як вбачається із ч. 2 ст. 9 цього Закону первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).

При цьому, неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Однак, надані позивачем накладні (первині документи) складені з істотними недоліками, що перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, так як не містять номеру, дати, відомостей про продавця та покупця, їх підписів (а.с. 11-12), номеру, відомостей про продавця та покупця, підпису покупця (а.с. 13-17), підпису покупця (а.с. 19-24).

Крім того, з наданої позивачем банківської довідки про її платежі за період 2016-2018 р.р. неможливо з`ясувати призначення платежів, номери рахунків одержувачів. Більш того, судом встановлено відсутність відповідності платежів позивача за датою та розміром з наданими нею накладними (первинними документами). Тобто, позивач не довела, що дані платежі здійснювалися нею саме для оплати товару з метою забезпечення підприємницької діяльності відповідача.

Статтями 77, 78 ЦПК України встановлено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. У свою чергу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відтак, надані позивачем накладні (первинні документи) є неналежними та недопустимими доказами, а банківська виписка є неналежним доказом.

При цьому, факт участі ОСОБА_1 у веденні її невісткою ОСОБА_3 господарської діяльності у період 2016-2018 р.р., та придбання позивачем товару саме по собі не підтверджує наявності між ними певних правовідносин зобов`язального характеру. Так само позивачем не доведено те, що вона придбавала товар саме для потреб (підприємницької діяльності) відповідача, а не позивача, за відповідною домовленістю між сторонами, а також наявності трудових чи інших договірних відносин між сторонами у цей період.

Крім того, наданий позивачем детальний розрахунок суми майнової шкоди (т. 1, а.с. 236-238) на загальну суму 459357,94 грн. ґрунтується на видаткових накладних та банківській довідці про платежі позивача, а відтак заявлений позивачем розмір шкоди не підтверджується належними та допустимими доказами.

Таким чином, позивачем не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності на відповідача, а саме, протиправність поведінки відповідача, наявність і розмір шкоди та причинний зв`язок між діями відповідача та спричиненою шкодою, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 459357,94 грн. слід відмовити, оскільки позивачем не доведено та не обґрунтовано належними та допустимими доказами підстав для покладення такої цивільної відповідальності на відповідача.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 80000 грн. слід також відмовити, оскільки позивачем не доведено факту неправомірної поведінки відповідача у вигляді неповернення грошових коштів у розмірі 459357,94 грн. та наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та спричиненою шкодою.

Щодо заяви представника відповідача від 30.06.2022 року про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин слід вказати, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.11.2018 року у справі № 372/1036/15-ц.

Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю.

За наведених обставин, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 459 357,94 грн. та моральної шкоди в розмірі 80 000,00 грн. відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 15.09.2022 року.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда В.В. Драний