Справа № 948/549/22
Номер провадження 2/948/218/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2022 Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Косик С.М.,

за участю секретаря Ткач Н.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

відповідно до ч. 1 ст. 268 ЦПК України в судовому засіданні 21.10.2022 року суд проголосив вступну та резолютивну частину Рішення, -

у с т а н о в и в :

у серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Машівського районного суду Полтавської області зі вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Відповідачка ОСОБА_2 є його колишньою дружиною, зареєстрована у цьому будинку, однак фактично не проживає у ньому, комунальні платежі не сплачує, участі в утриманні житла не бере. Позивач стверджує, що реєстрація відповідачки у його будинку перешкоджає йому вільно розпоряджатися своєю власністю, а тому просить визнати її такою, що втратила право користування його житловим будинком.

Ухвалою від 15.09.2022 суддя відкрила провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначила судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 15).

У судовому засіданні позивач позов підтримав та наполягав на його задоволенні, пояснивши, що з березня 2019 року відповідач не проживає в належному йому будинку, який є його батьківщиною, спроби примиритися з дружиною не вдалися, вона не бере участі в утриманні будинку та присадибної ділянки. Відповідач проти задоволення позову не заперечувала та пояснила, що дійсно з березня 2019 року не проживає в будинку, не бажає повертатися.

Суд, заслухавши сторони та дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку.

Судом установлено, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.09.2012, а також копією Витягу про державну реєстрацію прав № 35643674 (а.с. 6, 7).

За цією ж адресою позивач і відповідач зареєстровані, що вбачається з копії довідки Селещинського старостинського округу Машівської селищної ради Полтавської області від 19.08.2022 (а.с. 8).

Натомість відповідно до акта від 19 серпня 2022 року, складеного комісією у складі: депутата Машівської селищної ради Малісевича О.Г., в присутності сусідів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , встановлено, що ОСОБА_2 , 1980 р.н., зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично не проживає з 9 березня 2020 року (а.с. 10).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно із частиною четвертою статті 156 Житлового кодексу Української РСР(далі - ЖК УРСР), до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК УРСР. Положеннями частини другої статті 64 ЖК УРСР, передбачено, до членів сім`ї наймача належать дружина (чоловік) наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно з частиною другою статі 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Отже, даючи оцінку зібраним у справі доказам, суд уважає, що оскільки відповідачка з березня 2019 року, тобто понад 3 роки без поважних причин не проживає в належному позивачу житловому будинку, де вона зареєстрована, тим самим порушує його право на користування та розпорядження своїм майном, позов визнала, а тому дійшов висновку, що відповідачку потрібно визнати такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача потрібно стягнути сплачений останнім судовий збір у розмірі 992,40 грн за подання позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-18, 81, 141, 209-245, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992 грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі його оскарження після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , 1978 р.н., житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання, повідомлене позивачем: с. Новий Тагамлик Полтавського (Машівського) району Полтавської області, РНОКПП НОМЕР_2 , інші відомості відсутні.

Повний текст Рішення складений 21.10.2022.

Суддя С. М. Косик