Справа № 308/8168/15-ц
У Х В А Л А

27 жовтня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Готра Т.Ю., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Жганич К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 червня 2021 року, ухвалене головуючим суддею Малюком В.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» про скасування наказів про звільнення з роботи, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди

встановив:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивувала тим, що згідно із наказом № 185/01-04 від 21 червня 2007 року з 15 червня 2007 року і по 01 вересня 2013 року обіймала посаду викладача кафедри політології та державного управління на 0,25 ставки у Державному вищому навчальному закладі «Ужгородський національний університет» (далі - ДВНЗ «Ужгородський національний університет») на постійній основі, вважаючи, що трудовий договір з нею було укладено безстроково, оскільки жодні строки її перебування на посаді викладача на 0,25 ставки на кафедрі з нею не узгоджувалися.

Зазначає, що після захисту кандидатської дисертації 07 травня 2015 року у неї погіршився стан здоров`я і включно до 06 червня 2015 року вона перебувала на лікуванні. 08 червня 2015 року позивачка прибула на роботу, де їй було повідомлено, що її звільнено з роботи 06 травня 2015 року, згідно з пунктом дев`ятим наказу за №253/09-25. У зв`язку з наявністю у ОСОБА_1 лікарняного листка, невідкладно було виготовлено наказ № 306/09-25 від 08 червня 2015 року, за підписом тимчасово виконуючого обов`язки ректора ДВНЗ «Ужгородський національний університет» Рогача О.Я., про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строку трудового договору та вручено його позивачці.

Зважаючи на відсутність строкового трудового договору між ОСОБА_1 та відповідачем, строк якого спливав би 08 червня 2015 року, беручи до уваги тривалі, усталені, на постійній основі трудові правовідносини з 15 червня 2007 року, позивачка вважала, що між нею та відповідачем укладено безстроковий трудовий договір, а відтак, підстав для її звільнення немає.

З огляду на вказані обставини, ОСОБА_1 оскаржила як незаконне своє звільнення на підставі наказу 253/09-25 від 06 травня 2015 року (пункт дев`ятий) та № 306/09-25 від 08 червня 2015 р., вважаючи такою, що підлягає поновленню на займаній раніше посаді з виплатою на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу та просила суд:

- скасувати п.9 наказу ДВНЗ «Ужгородський національний університет» № 253/09-25 від 06 травня 2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади викладача;

- скасувати наказ ДВНЗ «Ужгородський національний університет» № 306/09-25 від 08 червня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 , яким внесено зміни до наказу від 06.05.2015 року № 253/09-25, а пункт 9 викладено у наступній редакції: звільнити ОСОБА_1 з посади викладача 0,25 ставки кафедри політології і державного управління 08 червня 2015 року, згідно статті 36 пункт 2 у зв`язку із закінченням строку трудового договору;

- поновити ОСОБА_1 на посаді викладача 0,25 ставки кафедри політології і державного управління з моменту звільнення;

- зобов`язати відповідача ДВНЗ «Ужгородський національний університет» внести відповідні зміни до трудової книжки позивача;

- стягнути з відповідача ДВНЗ «Ужгородський національний університет» на користь позивача ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 06 травня 2015 року по день фактичного поновлення на посаді, компенсацію за невикористану відпустку, матеріальну допомогу та оздоровлення.

У частині поновлення на посаді просила суд допустити негайне виконання рішення суду, в порядку ст. 367 ЦПК України, а також покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Заяву представника Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» - Шелепець М.Т. про поворот виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25.09.2015 у справі №308/8168/15-ц, - задоволено.

Допущено поворот виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25.09.2015, у справі №308/8168/15-ц, в тій частині, в якій воно виконано.

ОСОБА_1 , не погоджуючись із вказаним рішенням суду, подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. В обґрунтування скарги вказує, що позивачкою доведено, той факт, що між нею і відповідачем було укладено безстроковий трудовий договір. Вказане підтверджується заявою про переведення на посаду викладача кафедри політології та державного управління факультету суспільних наук з окладом 0,25 ставки від 12.08.2013, яка містить прохання позивача перевести її на посаду викладача кафедри на 0,25 ставки без будь яких обмежень і додаткових умов, хоча, факт укладання трудового договору на певний строк чи на час виконання певної роботи повинен бути відображений як у заяві працівника про прийняття на роботу, так і в наказі чи розпорядженні роботодавця, яким оформляється цей трудовий договір. При цьому погодження сторін щодо строковості трудового договору не існувало та таке не було зазначено ні в заяві про переведення на посаду, ні в наказі про прийняття на роботу, чи переведенні. Тому, оскільки записи у первинних облікових документах, що дослівно відображають текст наказу, і не містять приписки «до проведення конкурсу» чітко вказують на фальшування відповідачем тієї частини документу під назвою Наказ № 492/01-04 від 31.08.2013 року «По особовому складу факультету суспільних наук», а саме п. 3.4. Вказане відповідачем не спростовано в суді першої інстанції.

Сумніви позивача у достовірності тексту п. 3.4. відносно ОСОБА_1 підтвердилися показами свідка ОСОБА_2 , який заперечив укладання трудового договору з ОСОБА_1 на умовах строкового трудового договору, який станом на 31 серпня 2021 року обіймав посаду ректора відповідача, і згідно із Законом України «Про вишу освіту» від 17 січня 2002 року № 2984-III (який діяв на момент виникнення трудових правовідносин) (абз. 7 ч. 2 ст. 32 Закону) є єдиною службовою особою відповідача, хто уповноважений (має право) укладати трудові договори з науково-педагогічними працівниками (керівник приймає на роботу та звільняє з роботи працівників). Тому, посилання суду, що покази свідка щодо неналежності йому підпису не можуть братися до уваги з посиланням на постанову Верховного Суду від 6 листопада 2019 року у справі №304/ 1927/ 14-ц, оскільки така не стосуються предмета спору, не є правовим висновком чи судовим прецедентом у правовій системі України, не стосується подібних правовідносин.

Також зазначає, що не відповідають дійсності твердження відповідача, що позивачка ніби то була на посаді викладача 0,25 ставки «до проведення конкурсу» та на вимогу суду оригінал, наказу про призначення ОСОБА_3 на посаду викладача 0,25 ставки «до проведення конкурсу» - не надав. Що ніби то конкурс проводився відносно 0,75 ставки викладача кафедри, яка у сумі складає (0,25 ставки ОСОБА_1 та 0,5 ставки ОСОБА_4 ). Насправді ж виявилося, що оскільки ОСОБА_4 мала саме 0,75 ставки, то обґрунтовано припустити, що це і є саме ті 0,75 ставки посади викладача, які або стали вакантні на день проведення конкурсу, або були зайняті викладачем ОСОБА_4 тільки «до проведення конкурсу». Вказане узгоджується з поясненнями позивачки, що 0,25 ставки викладача, які вона ( ОСОБА_1 ) займала, не виносилися на конкурс і не об`єднувалися з іншими частинами ставок для проведення конкурсу, і не були вакантні на момент проведення конкурсу.

Так, Положенням про обрання і прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів НІ і IV рівнів акредитації, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 24.12.2002 року №774, яке передбачає єдину підставу для проведення конкурсу - це вакантність посади, і дає визначення, яка посада є вакантною (посада вважається вакантною після звільнення науково-педагогічного працівника на підставах, передбачених законодавством про працю, а також при введенні нової посади до штатного розпису вищого навчального закладу). Вважає, що відповідач не надав суду доказів, що саме посада позивача була винесена на конкурс, а тому стверджувати, що строк трудового договору припинився не має підстав.

Крім того судом порушено норми процесуального права при вирішенні заяви про поворот виконання рішення суду, оскільки, у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача ( ч.2 ст. 445 ЦПК України).

У процесі апеляційного розгляду від сторін по справі надійшла спільна заява про затвердження мирової угоди наступного змісту:

1. Сторони припинили трудові правовідносини за згодою сторін 31 серпня 2022 року (наказ №434/06-03 від 31.08.2022).

2. Сторони не претендують один від одного на компенсацію судових витрат по справі №308/8168/15-ц, які уже понесені сторонами до моменту укладення мирової угоди (судовий збір, витрати на правову допомогу, поштові, транспортні витрати, витрати на друк і копіювання документів).

3. Позивач не претендує на виплату компенсації моральної шкоди.

4. усі виплати, які здійснені відповідачем на користь позивача є підставними, відображені у фінансовій, податковій звітності відповідача, звітності по єдиному соціальному внеску, не підлягають поверненню чи стягненню на користь відповідача.

5. Мирова угода укладена українською мовою у трьох оригінальних примірниках (один для позивача, один для відповідача, один для суду).

6. Дана мирова угода відповідає вимогам ст. 207, 208 ЦПК України та після затвердження судом є виконавчим документом.

Згідно з ч.7 ст. 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до частин 1-4 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Частиною 1 ст. 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

Згідно з ст. 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Таким чином, оскільки сторони уклали мирову угоду, яка стосується лише їх прав та обов`язків, укладення мирової угоди є добровільним та відповідає їх внутрішній волі, умови мирової угоди не порушують прав інших осіб, то її слід затвердити, рішення суду визнати нечинним, а провадження у справі закрити.

Відповідно до ч. 2 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Оскільки при поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 згідно квитанції №МР_АВ120288_20554783 від 09.08.2021 було сплачено 1 422,60 грн, а тому, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 142 ЦПК України, з державного бюджету слід стягнути на користь ОСОБА_1 50% судового зборку, що становить 711,30 грн.

Враховуючи наведене та керуючись нормами статей 49, 142, 207, 255, 373, 374, 381 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Затвердити укладену між ОСОБА_1 та Державним вищим навчальним закладом «Ужгородський національний університет» в особі проректора Рогач Олександра Яновича мирову угоду, наступного змісту:

1. Сторони припинили трудові правовідносини за згодою сторін 31 серпня 2022 року (наказ №434/06-03 від 31.08.2022).

2. Сторони не претендують один від одного на компенсацію судових витрат по справі №308/8168/15-ц, які уже понесені сторонами до моменту укладення мирової угоди (судовий збір, витрати на правову допомогу, поштові, транспортні витрати, витрати на друк і копіювання документів).

3. Позивач не претендує на виплату компенсації моральної шкоди.

4. усі виплати, які здійснені відповідачем на користь позивача є підставними, відображені у фінансовій, податковій звітності відповідача, звітності по єдиному соціальному внеску, не підлягають поверненню чи стягненню на користь відповідача.

5. Мирова угода укладена українською мовою у трьох оригінальних примірниках (один для позивача, один для відповідача, один для суду).

6. Дана мирова угода відповідає вимогам статей 207, 208 ЦПК України та після затвердження судом є виконавчим документом.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 червня 2021 року визнати нечинним, а провадження у даній справі закрити.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету України 50% судового збору, сплаченого нею згідно квитанції №МР_АВ120288_20554783 від 09.08.2021 за подання апеляційної скарги, що становитиме суму 711,30 гривень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст ухвали суду складено 27 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: