Справа № 545/2775/22
Провадження № 2/545/1145/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" жовтня 2022 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Кіндяк І.С.,

з участю секретаря Радченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такими, що втратив право користування житловим приміщенням, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що реєстрація відповідача на зазначеній житловій площі утворює перешкоду у здійсненні права на користування та розпорядження майном та тягне додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, а тому позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом.

Від позивача до суду надійшла заява в якій він заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без її участі на підставі наявних у ній доказів. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі у судове засідання не з`явились не повідомивши про причини неявки та її поважність, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України.

Враховуючи подану заяву позивача, повторну неявку відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, за згодою позивача, суд ухвалив: проводиться заочний розгляд справи.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно вимог ч.1 ст. 16 ЦК України «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу».

Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Стаття 150 ЖК України передбачає, що громадяни які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475, 97- ВР " Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції " закріплено принцип непорушності права власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 , є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок (а.с.17)

Згідно відмітки в копії паспорта громадянина України (а.с.10), вбачається, що у відповідача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим місцем проживання з 05.01.2013р. є АДРЕСА_1 .

Також встановлено, що з 12.12.12р. відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував у зареєстрованому шлюбі із дочкою позивача, ОСОБА_3 , який було розірвано 18.01.2022р. на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області (а.с. 14-15).

На даний час місце реєстрації відповідача за адресою: АДРЕСА_1 створює перешкоди для власника.

У зв`язку з чим позивач позбавлений можливості вирішити питання зняття відповідачів з реєстраційного обліку у позасудовому порядку, так як реєстрація відповідача у житловому будинку перешкоджає позивачу в повній мірі вільно розпоряджатися своїм нерухомим майном та тягне за собою додаткові витрати по сплаті комунальних послуг..

Отже, єдиним способом зняти відповідача з реєстраційного обліку є визнання його в судовому порядку такими, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: АДРЕСА_1 у зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом.

Відповідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, який постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про-виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

За змістом ст.ст. 71,72 ЖК України в разі відсутності особи за місцем проживання (реєстрації) понад шість місяців без поважних причин вона може бути позбавлена права користування цим приміщенням в судовому порядку.

Відповідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла , або законом.

Отже, судом на підставі наявних доказів у справі встановлено факт того, що відповідач втратив право користування житловим приміщення, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 .

За таких підстав суд вважає, що позов є обґрунтований, доведений та підлягає задоволенню, так як в матеріалах надано достатньо належних доказів які вказують на те, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного та керуючись, ст.ст. 9-13, 17, 81, 200, 206, 258-259, 263-265, 280-283 ЦПК України, ст. 71, 72, 150 ЖК України, ст.ст. 16, 29, 391, 405 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , - задовольнити в повному обсязі.

Визнати громадянина, ОСОБА_2 такими, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Зняти з реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1984.80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів відповідно до порядку визначеного ст. 284 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя

Полтавського районного суду

Полтавської області І.С.Кіндяк