Справа № 357/8147/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

21 жовтня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Пустова Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул Іван Іванович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить суд; визнати виконавчий напис № 7297 від 18.02.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, про стягнення з ОСОБА_1 грошових сум на користь АТ «Альфа-Банк» у сумі 30858,24 грн. таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з АТ «Альфа-Банк» на користь позивача 10781,99 грн. безпідставно набутих грошових коштів; відшкодувати судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що в мобільному додатку «Дія» Міністерства цифрової трансформації України їй надійшло повідомлення про проведення щодо неї виконавчих дій у межах виконавчого провадження № 64973486 від 26.03.2021 року, приватним виконавцем Крегул І.І., щодо стягнення з позивача на користь АТ "Альфа банк" заборгованості у сумі 30858,24 грн., яке відкрито на підставі виконавчого напису нотаріуса від 18.02.2021 року.

Вважає, що вказаний виконавчий напис є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, так як вчинений нотаріусом на борговому документі - кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, що суперечить Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за №1172. Позивач зазначає, що виконавчий напис вчинений без належної перевірки безспірності боргу, надання необхідних для вчинення обумовленої нотаріальної дії документів та винесено за відсутності оригіналу нотаріально посвідченої угоди. Крім того позивач стверджує, що кредитна заборгованість за договором була погашена, письмову вимогу від відповідача позивач не отримував, виконавчий напис виданий з порушенням строків давності. Приватний нотаріус при винесенні виконавчого напису керувався постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», яка визнана незаконною та нечинною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, тому нотаріус повинен був відмовити Товариству у видачі виконавчого напису.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.09.2022 року було задоволено заяву про забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення за виконавчим провадженням.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.09.2022 року позов було залишено без руху.

19.09.2022 року представник позивача - адвокат Друзь В.В. засобами електронного зв`язку направив заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.09.2022 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження.

Позивач в судове судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 22.09.2022 року засобами електронного зв`язку представник позивача - адвокат Друзь В.В. подав заяву, в якій просить суд розглядати справу без участі позивча та представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач АТ «Альфа-Банк» не направив до суду свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, жодних клопотань, відзиву чи заперечень суду не подали, причини неявки суду не повідомили, а тому згідно ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд даної справи.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., в судове засідання не з`явилася про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, жодних клопотань чи заперечень суду не подала.

Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул І.І., в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, жодних клопотань чи заперечень суду не подав.

Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 18.02.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 7297 про стягнення з ОСОБА_1 заборнгованості за кредитним договором № 501096879 від 21.12.2018 року, в розмірі 30858,24 грн., за період з 25.08.2020 року по 04.01.2021 року, з яких 2763,54 грн.- прострочена заборгованість за сумою кредиту; 5738,35 грн. - прострочена заборгованість за комісією та процентами; 19212,48 грн. - строкова заборгованість за сумою кредиту; 2493,87 грн. - строкова заборгованість за комісією та процентами; плата за вчинення виконавчого напису 650 грн.

Встановлено, що 26.03.2021 року приватним виконавецем виконавчого округу Київської області Крегул І.І., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64973486 від 26.03.2021 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 30858,24 грн

27.03.2021 року приватним виконавецем виконавчого округу Київської області Крегул І.І., винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.33-34).

Згідно інформаційної довідки № 9643 від 29.08.2022 року, виданої приватним виконавцем Крегул І.І., стягнення за виконавчим написом виконано частково, на рахунок з обліку депозитних сум надійшли грошові кошти у розмірі 10781,99 грн. (а.с.15-16).

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України "Про нотаріат" нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно ст. 89 Закону України "Про нотаріат" у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводяться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, для одержання виконавчого напису подаються нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку).

Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п.2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року, відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, якою було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Суду не надано доказів, що стягувачем та нотаріусом було дотримано вимоги необхідні для вчинення виконавчого напису.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05 червня 2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору.

Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

Для правильного застосування положень стст.87, 88 закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права в аналогічних правовідносинах дійшла Велика палата ВС у постанові від 29.03.2019 у цивільній справі №137/1666/16-ц.

З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення-вимоги про наявність такого боргу. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача.

Суду не доведено, що приватному нотаріусу Хара Н.С., відповідач АТ «Альфа-Банк» надав: - оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору; - засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Як встановлено судом, Кредитний договір № 501096879 від 21.12.2018 року, було укладено в простій письмовій формі та нотаріально не посвідчений, що виключає можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Суду не надано доказів і тому, що боржник ОСОБА_1 , була повідомлена за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення нею кредитних зобов`язань з пропозицією ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору.

Отже, у даному випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі №826/20084 від 20 червня 2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено без дотримання вимог чинного законодавства України, що регулює вчинення нотаріальних написів.

Враховуючи наведене та беручи до уваги те, що нотаріусом при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не було встановлено факту безспірності заборгованості та не отримано всіх передбачених законом для цього підтверджуючих документів, крім того виконавчий напис вчинено відносно нотаріально не посвідченого кредитного договору, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В частині вимог позивача щодо повернення йому коштів, стягнутих за виконавчим написом, суд зазначає наступне.

На момент ухвалення судом рішення про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, із позивача вже було стягнуто 10 781,99 грн. в порядку примусового виконання оспорюваного виконавчого напису.

Згідно наданої приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегул І.І. інформації від 29.08.2022 року, в межах виконавчого провадження № 64973486, з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача було стягнуто грошові кошти в розмірі 10 781,99 грн., з яких: 300 грн. - повернення авансового внеску стягувачу; 625,61 грн. - витрати пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій; 69, 00 грн. - користування Автоматизованою системою виконавчого провадження; 8897,53 грн. - перераховані стягувачу в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом; 889,75 грн. - основна винагорода приватного виконавця (а.с.15,16).

Однак після ухваленого судом рішення правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у вказаній сумі (на виконання виконавчого напису) перестали існувати.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбаченихстаттею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 року в справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 року в справі № 918/47/18, від 01.04.2019 року в справі № 904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 року в справі № 6-2978цс15 та від 03.06.2016 року в справі № 6-100цс15.

Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 10 781,99 грн., що стягнені з ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнається судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, то отримані АТ «Альфа-Банк» кошти на підставі вказаного виконавчого напису в сумі 10 781,99 грн., підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України.

Щодо вимог про стягнення судових витрат на сплату судового збору та витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 992,40 гривень за позовні вимоги та 496,20 грн. - за подачу заяви про забезпечення позову.

У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 992,40 грн. - за подачу позовної заяви (а.с.50) та 496,20 грн. - за подачу заяви про забезпечення позову (а.с.35).

Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу адвоката 5000,00 грн.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст.137 ЦПК України).

У частині четвертій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У частині другій статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Разом з тим, відповідно до пункту 2 частини першої статті 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Законодавством України не встановлено спеціальних вимог щодо порядку підтвердження оплати правничої допомоги для цілей розподілу судових витрат.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьоїстатті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Суд звертає увагу на те, що в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

На підтвердження наданих послуг позивачем надано: копію договору № б/н про надання правничої допомоги від 23.07.2022 року та додаток №1 до договору про надання правничої (правової) допомоги № б/н від 23.07.2022 року, згідно якого вартість передбачених угодою послуг складає 1000 грн. за годину надання правничої допомоги. Між адвокатом та клієнтом ОСОБА_1 складено Акт про надання правничої допомоги від 04.09.2022 року, на суму 5000,00 грн. Адвокат Друзь В.В. надав ОСОБА_1 , відповідно до розрахунку витрат на правничу допомогу наступні послуги: вивчення документів клієнта щодо наявності підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, комплектування всіх необхідних документів для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню 1 год. - 1000 грн; вивчення документів виконавчого провадження, які містяться у «Автоматизованій системі виконавче провадження» МЮУ 1год. - 1000 грн; складання та подання позовної заяви до суду 2 год. - 2000 грн., складання заяви про забезпечення позову 1 год. - 1000 грн. Всього 5 год. - 5000 грн. (а.с. 21).

В цілому, зміст наведених стороною позивача послуг адвоката відповідає предмету спору та об`єму роботи адвоката, а тому визнається судом обґрунтованим.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, суд бере до уваги обставини справи, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, а також, враховує принцип розумності та справедливості.

Відповідно до вищвикладеного, вимога про стягнення з відповідача на користь позивача витрат з надання професійної правничої допомоги (5000,00грн.) підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 15, 16, 18, 386, 387, 1212 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 76-82, 141, 258, 259, 264-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Виконавчий напис № 7297, вчинений 18.02.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості в розмірі 30858,24 грн., визнати таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані за виконавчим написом № 7297 від 18.02.2021 року грошові кошти в розмірі 10781,99 грн. (десять тисяч сімсот вісімдесят одна гривня 99 копійок).

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 /РНОКПП: НОМЕР_1 / судові витрати по справі/ зі сплати судового збору та правничої допомоги/ у розмірі 6 488 грн. 60 коп (шість тисяч чотириста вісімдесят вісім гривень шістдесят копійок).

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 26.10.2022 року.

СуддяО. Я. Ярмола