Справа № 274/4419/21
Провадження № 2/0274/344/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2022 р. м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Большакова Т.Б., за участю секретаря судового засідання Лободи В.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, припинення права власності,

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Годзя Євгена Івановича від 20.11.2018, індексний номер: 44138823 про державну реєстрацію за ПАТ «Укрсоцбанк» права приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши право власності на вказане майно за АТ «Альфа Банк».

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 11.04.2007 між АКБСР "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №286/25-441, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 12 000 доларів США з розрахунку 13 % річних на строк до 10.04.2012. В забезпечення даного договору 11.04.2007 між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якого стала квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачу стало відомо, що фінансова установа задовольнила свої вимоги про погашення заборгованості за вказаним кредитним договором шляхом позасудового врегулювання, а саме, шляхом набуття права власності та реєстрації на своє ім`я предмета іпотеки - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , про що було внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором КП "Центр державної реєстрації" Садківської сільської ради Годзем Є.І. 20.11.2018, індексний номер: 44138823 про державну реєстрацію за ПАТ "Укрсоцбанк" права приватної власності на вказану квартиру.

Підставою виникнення права власності вказано: Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер 578, виданого 22.03.2018, видавник ПАТ "Укрпошта"; Вимога, серія та номер: б/н, видавник ПАТ "Укрсоцбанк", Договір кредиту, серія та номер, 286/25-441, виданий 11.04.2007 видавник АКБСР "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 ; Іпотечний договір, серія та номер 2317, виданий 11.04.2007 видавник АКБСР "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 .

Банк задовольнив свої вимоги перед боржником на підставі ст.37 ЗУ "Про іпотеку", набувши право власності на предмет іпотеки. Згідно рішення №5/2019 єдиного акціонера АТ "Укрсоцбанк" від 15.10.2019 затверджено Передавальний акт та визначено правонаступництво всього майна, прав та обов`язків АТ "Укрсоцбанк" за АТ "Альфа-Банк" з 15.01.2019.

Зазначене рішення позивач вважає незаконним, адже прийняте під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07 червня 2014 року, а квартира є його єдиним житлом.

Також позивач здійснює посилання на те, що банк не провів оцінку спірної квартири на день проведення реєстраційних дій.

Вказані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом.

ІІ. Процедура та позиції сторін

Ухвалою суду від 13.07.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Відповідач 15.09.2021 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає, вважає їх необгрунтованими, просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідач вказує, що 11.04.2007 між ПАТ "Уксоцбанк" та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту №286/25-441. За кредитним договором ОСОБА_2 отримала від ПАТ "Укрсоцбанк" кредит в сумі 12 000,00 доларів США під 13 % річних з кінцевою датою погашення 10.04.2012.

В забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору між ОСОБА_1 та банком було укладено іпотечний договір (з майновим поручителем) від 11.04.2007, який посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Литвин О.С. за реєстровим номером: 2317. Згідно договору іпотеки в іпотеку було передано двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Станом на 15.02.2018 у позичальника виникла заборгованість по кредитному договору у розмірі 20 734,95 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 552 685,16 грн., а саме: 9371,89 дол. США - прострочена заборгованість по кредиту та 11363,06 дол. США - прострочена заборгованість по процентам. 15.03.2018 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було направлено повідомлення про виконання зобов`язань, яке ОСОБА_2 отримала 29.03.2018, ОСОБА_1 отримав 21.03.2018.

Право власності на предмет іпотеки було зареєстровано 20.11.2018, тобто процедура та строки визначені ЗУ "Про іпотеку" були дотримані. 21.09.2018 суб`єктом оціночної діяльності (СОД) ТОВ "БІЗНЕС АССІСТ" було проведено оцінку предмету іпотеки, яка станом на 04.09.2018 становить 365 075,00 грн. Заборгованість тільки по тілу кредиту станом на 27.02.2018 у гривневому еквіваленті за курсом НБУ становила 552 685,16 грн.

Відповідач вважає, що позивачем не доведено, що квартира є його єдиним місцем проживання, після отримання повідомлення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на адресу банку будь-яких заперечень від них не надходило. ОСОБА_2 23.11.2018 звернулась до банку із заявою про включення її до програми щодо погашення заборгованості та надати їй можливість викупити квартиру. 19.11.2020 ОСОБА_1 власноруч написав заяву на ім`я голови правління АТ "Альфа-Банк" з проханням надати йому згоду для придбання квартири у банку як колишньому власнику.

Таким чином, відповідач зазначає, що є згода іпотекодавця, звернення стягнення на вказане майно під мораторій не підпадає, а в діях державного реєстратора відсутні будь-які порушення чинного законодавства України.

Також 09.08.2022 відповідачем подано клопотання про закриття провадження у справі в частині заявленої позовної вимоги про скасування рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності на майно за АТ «Альфа-Банк».

Обгрунтовуючи клопотання вказує, що у провадженні Бердичівського міськрайонного суду перебувала справа № 274/7018/18 за позовом ОСОБА_1 Акціонерного товариства "Альфа-Банк", державного реєстратора Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Садківської сільської ради Житомирського району Житомирської області Годзя Євгена Івановича, третя особа ОСОБА_2 про скасування рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно та визнання права власності. 29.10.2020 рішенням цього суду було відмовлено у задоволенні позову. Постановою Житомирського апеляційного суду від 29.10.2021 вказане рішення змінено в частині його мотивів. Зазначає, що позовна вимога та її обгрунтування є ідентичними позовній вимозі та обгрунтуванню у справі №274/7018/19, а тому провадження у справі у вищенаведеній частині слід закрити згідно вимог п.3 ч. 1 с. 255 ЦПК України.

У заяві від 10.08.2022 представник позивача, зокрема, заперечив проти задоволення клопотання щодо закриття провадження в частині позовних вимог, оскільки на момент подання попереднього позову діяла інша редакція ст. 26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", що вказувало на існування іншого предмету спору.

Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначено, що: «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що: «необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».

Суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно, збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Судом встанолено, що позивач дійсно у справі № 274/7018/18 звертався позовом, у якому просив скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Садківської сільської ради Житомирського району Житомирської області Годзя Євгена Івановича від 20.11.2018 р., індексний номер: 44138823, про державну реєстрацію за Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за ним право власності на цю квартиру.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.10.2020 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Постановою Житомирського апеляційного суду 20.01.2021 рішення суду першої інстанції від 29.10.2020 змінено з викладенням її мотивувальної частини в редакції цієї постанови, а саме у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено саме з підстав обрання неефективного способу захисту, посилаючись, що належним (ефективним) способом захисту права або інтересу позивача є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про державну реєстрацію права власності (користування) у редакції частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», чинній до 16.01.2020.

У цій справі позивач звернувся позовом, у якому просить скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Годзя Євгена Івановича від 20.11.2018, індексний номер: 44138823 про державну реєстрацію за ПАТ «Укрсоцбанк» права приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши право власності на вказане майно за АТ «Альфа Банк». Підставою звернення з позовом зокрема вказано, що 16.01.2020 законодавець виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права у зв`язку зі змінами до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З урахуванням наведеного, судом встановлено неоднаковість підстав позову як елементу його змісту, так і предмету позову, а тому клопотання відповідача про закриття провадження задоволенню не підлягає.

В судове засідання учасники справи не з`явились.

У заяві від 20.10.2022 представник позивача просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову у повному обсязі, підтримав клопотання про закриття провадження у справі щодо частини позовних вимог.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, письмових пояснень не надала, суд вважає за можливе провести розгляд справи без її участі.

Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності сторони, що, в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи.

Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється.

ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статей 1, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» основне зобов`язання це зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з частинами першою, другою статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» про подання/отримання заяви на проведення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву.

Ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення не предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з частиною другою статті 18 якого порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У частині першій статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Визначена у частині першій статті 35 Закону України «Про іпотеку» процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 червня 2019 року у справі № 205/578/14-ц).

Відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року 1127 (далі - Порядок), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно з пунктом 61 Порядку у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

З наведених норм слідує, що в іпотекодержателя на момент виникнення спірних правовідносин відсутній обов`язок надавати державному реєстратору оцінку предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, так само як і іпотекодавцеві. Натомість в силу положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку» зазначена оцінка предмета іпотеки повинна бути проведена на момент набуття іпотекодержателем права власності на нерухоме майно.

Іпотекодержатель на підтвердження факту направлення й отримання іпотекодавцем вимоги про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки у силу зазначених норм матеріального права зобов`язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем такої вимоги разом із заявою про державну реєстрацію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 638/20000/16-ц).

Підтвердженням надіслання банком іпотекодавцю письмової вимоги щодо усунення виконання договору позики, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, є повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211.

Підпунктом 1 пункту 1 Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (у редакції, чинній на момент державної реєстрації права власності) передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Законом України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на реалізацію права іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Подібні за змістом висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18-ц (провадження № 14-45цс20).

ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду.

Судом встановлено, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (Кредитор) та ОСОБА_2 (Позичальник) укладено договір кредиту від 11.04.2007 № 286/25-441, відповідно до умов якого Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 12 000,00 доларів США зі сплатою 13% річних до десятого числа наступного місяця та визначеним порядком погашення суми основної заборгованості з кінцевим терміном повернення заборгованості до 10.04.2012, кредит надається на споживчі цілі (а. с. 31-34).

Між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "УКРСОЦБАНК" (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець), який є майновим поручителем за зобов`язаннями ОСОБА_2 за договором кредиту від 11.04.2007 № 286/25-441 (основне зобов`язання), укладено іпотечний договір (з майновим поручителем) від 11.04.2007, згідно з умовами якого Іпотекодавцеь передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості виконання позичальником основного зобов`язання двокімнатну квартиру загальною площею 42,5 кв. м, житловою площею 27,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (предмет іпотеки) (а.с. 35-37).

15.03.2018 Акціонерне товариство "УКРСОЦБАНК" направило з описом вкладення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, яке було отримане ними, що підтверджується рекоментованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 38-42).

Суб`єктом оціночної діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС АССІСТ" складено звіт за №ВА180904-061 про незалежну оцінку вартості квартири АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_1 згідно Договору купівлі-продажу квартири реєстр. №5241 від 06 серпня 2001 року (який є майновим поручителем за зобов`язаннями ОСОБА_2 ). Дата оцінки 04.09.2018 (а.с. 43-49).

15.11.2018 державним реєстратором Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Садківської сільської ради Житомирського району Житомирської області Годзем Євгеном Івановичем був внесений запис про прийняте ним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:44138823 від 20.11.2018 11:50:14, підставами виникнення права власності зазначено: рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення серія та номер: 578, виданий 22.03.2018, видавник: Укрпошта; вимога серія та номер: б/н, видавник ПАТ "Укрсоцбанк"; договір кредиту, серія та номер: 286/25-441, виданий 11.04.2007, видавник: Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку "УКРСОЦБАНК" та ОСОБА_2 ; іпотечний договір, серія та номер: 2317, виданий 11.04.2007, видавник: АКБ СР "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 , що підтверджується Інформацією від 04.12.2018 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 13-15).

Таким чином, процедура повідомлення сторін, процедура оцінки майна та строки відповідачем були дотримані.

За наведеного, позовні вимоги із цієї підстави не підлягають задоволенню.

Одночасно, позивач зазначає, що підставою для задоволення позовних вимог є вчинення реєстраційних дій під час дії мораторію на стягнення майна громадян.

Надаючи оцінку вказаній підставі, суд звертає увагу на те, що АДРЕСА_4 в силу положень Закону України «Про іпотеку» та іпотечного договору від 11.04.2007 є предметом іпотеки, яка виступає як забезпечення зобов`язань ОСОБА_2 за договором кредиту від 11.04.2007 № 286/25-441.

Загальна площа квартири становить загальною площею 42,5 кв. м, житловою площею 27,6 кв., що не перевищує норму передбачену положеннями пп. 1 п. 1 Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Одночасно квартира АДРЕСА_5 використовується позивачем як місце постійного проживання, а за ОСОБА_1 не зареєстровано право власності на інше нерухоме житлове майно, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 03.12.2020 №235202872 (а. с. 15).

Щодо посилання сторони відповідача, що вказана квартира не використовується позивачем як постійне місце його проживання, то вказані твердження ґрунтуються на припущеннях, адже жодних належних та допустимих доказів щодо цього суду не надано.

В той же, як установлено судом, позивач іншого житла на праві власності не має (а саме наявність іншого житла на праві власності є умовою не застосування положень вказаного закону) та постійно проживав за адресою спірної квартири.

Разом з тим, відповідач зазначає, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за ОСОБА_3 зареєстроване 21.06.2006 право власності на 1/4 квартири за адресою: АДРЕСА_6 (а.с.91).

Слід зазначити, що твердження відповідача про наявність у дружини позивача майна не свідчить про зміну позивачем постійного місця проживання та наявність у нього іншого постійного житла.

Таким чином, на квартиру позивача, яка є єдиним житлом позивача та є предметом іпотеки у забезпечення вимог за кредитним договором, укладеного в іноземній валюті, не може бути звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем у зв`язку із дією Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19).

Отже проведення реєстрації права власності 20.11.2018 за ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» суперечать вимогам останнього, а тому позовна вимога про скасування рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Годзя Євгена Івановича від 20.11.2018, індексний номер: 44138823 про державну реєстрацію за ПАТ «Укрсоцбанк» права приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , підлягає задоволенню .

В частині позовних вимог про припинення права власності АТ «Альфа Банк» на квартиру по АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже вищезазначеною нормою Закону визначено спосіб захисту порушеного права, а саме - при скасуванні рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав необхідне одночасне припинення зареєстрованих речових прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ЦПК України, похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

В силу положень ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вимога про припинення права власності на іпотечну квартиру за відповідачем є похідною вимогою, задоволення якої залежить від задоволення вимог про скасування рішення державногго реєстратора.

Враховуючи, що судом задоволено вимогу позивача про скасування рішення державного реєстратора від 20.11.2018, похідна вимога про припинення права власності також підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

V. Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України документально підтверджені судові витрати позивача, понесені ним при подачі позовної заяви до суду підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 908 грн.

Керуючись ст.ст. 247, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Альфа Банк" про закриття провадження у справі - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно - задовольнити.

Скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Годзя Євгена Івановича від 20.11.2018 року, індексний номер: 44138823 про державну реєстрацію за ПАТ «Укрсоцбанк» права приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши право власності на дане майно за АТ «Альфа Банк».

Стягнути з Акціонерного товариства "Альфа Банк" на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення у письмовій формі безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство "Альфа Банк", адреса: вул. Велика Васильківська,100, м. Київ, 03150, .

Третя особа: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Тетяна БОЛЬШАКОВА