провадження № 2-о/631/28/22
справа № 631/750/22
У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

25 жовтня 2022 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі судді Трояновської Т. М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), із залученням до участі у справі в якості заінтересованих осіб: Біляєвської сільської ради Лозівського району Харківській області (адреса місцезнаходження: Харківська область, Лозівський район, селище міського типу Біляївка, вулиця Соборна, будинок № 1), ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ), про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області із заявою, в якій просить встановити факт належності їй правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 02 квітня 2002 року Виконкомом Роздольської сільської ради на підставі рішення виконкому від 28 березня 2002 року № 11, зареєстрованого 18 квітня 2002 року Первомайським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 2 під реєстровим № 155, відповідно до якого ОСОБА_3 є співвласником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (пункт 6 частини 1 та частина 2 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України).

Положеннями частини 3 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

В даному випадку, вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі суд керується положеннями частини 9 статті 10, статтей 175, 177, 185 Цивільного процесуального кодексу України, тобто застосовує аналогію закону, оскільки главами 1 та 2 розділу ІV Цивільного процесуального кодексу України прямо не врегульовано дії суду при подачі до суду заяви, яка не відповідає вимогам Цивільного процесуального законодавства України.

Отже, вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, суд враховує, що дана заява має відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленої статтею 175 Цивільного процесуального кодексу України, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим статтею 318 наведеного кодифікованого процесуального закону України.

Положеннями статті 318 Цивільного процесуального кодексу України, яке врегульовує зміст заяви, імперативно визначено, що у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 3 та 12 своєї Постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами та доповненнями) роз`яснив, що вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим Цивільним процесуальним кодексом України, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим статтею 318 Цивільного процесуального кодексу України. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя відповідно до статті 185 Цивільного процесуального кодексу України постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків.

При розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Отже, лише коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

В порушення приписів статті 318 Цивільного процесуального кодексу України, заявником, ОСОБА_1 , не зазначено причини неможливості виправлення допущеної помилки у правовстановлюючому документі свідоцтві про право власності на житловий будинок, виданим виконавчим комітетом Роздольської сільської ради 02 квітня 2002 року, у позасудовому порядку, а саме шляхом звернення до органу, який видав такий документ з відповідною заявою.

Органи, що видали правовстановлюючий документ можуть виправити помилку в такому документі лише в тому разі, якщо в документах, на підставі яких видавався правовстановлюючий документ даної помилки не було і помилка була допущена саме з вини органу, який видав правовстановлюючий документ.

Судовий порядок встановлення факту належності правовстановлюючого документу є єдиним способом усунення перешкод у реалізації прав власника у тому разі, якщо у виправлені помилки було відмовлено.

Між тим матеріали справи не містять даних щодо звернення заявника до Біляївської територіальної громади Лозівського району Харківської області, до складу якої нині входить Роздольський старостинський округ, у позасудовому порядку стосовно виправлення помилки, неможливості вирішення цього питання або того, що заявник отримав таку відмову.

Тож в порушення вимог частини 2 статті 318 Цивільного процесуального кодексу України заявником до заяви не додано довідки про те, що установа, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Перелічені недоліки заяви унеможливлюють вирішення питання про відкриття провадження у справі та подальший розгляд справи й ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (стаття 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні № 9-зп від 25 грудня 1997 року офіційно розтлумачив цю норму та зазначив, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Положеннями частини 4 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» та від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України», право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб те ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений, зокрема, Цивільним процесуальним кодексом України.

Як вже зазначалося вище, вимоги щодо змісту та форми позовних заяв та заяв, поданих в порядку окремого провадження, визначені статтями 175, 177 та, в даному випадку статтею 318 Цивільного процесуального України.

При цьому, якщо подана заява не відповідає таким вимогам, у частині 1 статті 185 Цивільного процесуального кодексу України законодавець передбачив механізм залишення позовної заяви (заяви, поданої в порядку окремого провадження) без руху задля забезпечення позивачу (заявнику) можливості у встановлений судом строк усунути недоліки поданої заяви, що забезпечує можливість вважати її такою, що подана у день її первинного подання та прийняття її судом до розгляду.

Залишення заяви без руху це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення заявником недоліків заяви та дотримання порядку її подання, визначеного Цивільним процесуальним кодексом України.

В даному випадку, подана заява не відповідає вимогам, що викладені у статті 318 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з чим підлягає залишенню без руху відповідно до статті 185 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 185 Цивільного процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (частина 2 статті 185 Цивільного процесуального кодексу України).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що подана заява не відповідає вимогам, викладеними у статті 318 Цивільного процесуального кодексу України та вважає за необхідне залишити її без руху, надавши заявнику десятиденний строк, який відраховувати із дня вручення копії даної ухвали, для усунення вищевказаних недоліків.

Спосіб усунення недоліків заяви про встановлення факту належності правовстановлюючого документу полягає в наданні доказів того, що установа, яка видала документ (свідоцтво про право власності на житловий будинок), не має можливості внести до нього відповідні виправлення або відмовила заявнику у їх внесенні.

Крім того, слід за необхідне попередити ОСОБА_1 , що в разі не усунення порушень закону, допущених при подачі заяви до встановленого законом строку, остання буде вважатися не поданою та повернута заявнику.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 4, частинами 4 та 9 статті 10, статтями 175, 177, частиною 1 статті 185, частиною, 2 статті 293, частинами 3 та 4 статті 294, пунктом 6 частини 1 та частиною 2 статті 315, статтями 318 та 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , із залученням до участі у справі в якості заінтересованих осіб: Біляєвської сільської ради Лозівського району Харківській області, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення (встановлення факту належності правовстановлюючого документу) залишити без руху.

Повідомити заявника про необхідність усунення зазначених недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення заяви без руху.

Якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені цією ухвалою, заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо заявник не усуне недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її постановлення.

Суддя: Т. М. Трояновська