Справа № 454/3114/21 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/811/496/22 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
Категорія: 76
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2022 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 02 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

25.08.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, уточненим заявою від 24.09.2021 року, в якому просив стягнути з приватного акціонерного товариства (далі ПрАТ) «Шахта «Надія» заборгованість по заробітній платі в розмірі 38827 грн. 54 коп. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судом рішення в даній справі, який станом на 24.09.2021 року становив 53813 грн. 16 коп., а також стягнути понесені ним судові витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 31.05.2021 року його звільнено з роботи з посади підземного начальника дільниці ПрАТ «Шахта «Надія» на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, однак, в порушення вимог ст.116 КЗпП України, в день звільнення з ним не було проведено повний розрахунок, зокрема, не виплачено заробітної плати за вересень (20805 грн. 97 коп.), жовтень (8274 грн. 82 коп.) та грудень (9746 грн. 75 коп.) 2020 року, що сумарно становить 38827 грн. 54 коп.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 02 лютого 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Шахта «Надія» на користь ОСОБА_1 38827 грн. 54 коп. заборгованості по заробітній платі, 10000 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та 6000 грн. витрат на правничу допомогу.

Стягнуто з ПрАТ «Шахта «Надія» в дохід держави 2270 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить його змінити в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача у його користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 53813 грн. 16 коп.

Апелянт вважає незаконним і необгрунтованим належним чином висновок суду про зменшення розміру середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, оскільки заборгованість по заробітній платі утворилась у зв`язку з бездіяльністю відповідача, який упродовж тривалого періоду часу порушував закон, позаяк, він (апелянт) діяв добросовісно при зверненні до суду з вказаним позовом.

Зазначає, що суд обрахував середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 01.06.2021 року по день ухвалення рішення в даній справі (02.02.2022 року) у розмірі 112941 грн. 20 коп., разом з тим, ураховуючи принцип співмірності, який застосовується судами у справах з подібними правовідносинами, співмірною, на переконання апелянта, за даних обставин справи буде виплата середнього заробітку у розмірі 53813 грн. 16 коп., як він просив у своїй заяві, станом на 24.09.2021 року.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 27.09.2022 року, є дата складення повного судового рішення 07.10.2022 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом №104-к від 31.05.2021 року позивача звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України.

У день звільнення з позивачем не проведено повного розрахунку за належними до виплати сумами, що визнається відповідачем.

Згідно довідки ПрАТ «Шахта «Надія» від 25.06.2021 року, заборгованість перед позивачем по заробітній платі за вересень, листопад та грудень 2020 року становить 38827 грн. 54 коп.

Відповідно до вимог ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану суму (ч.2 ст.116 КЗпП).

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Метою законодавчого регулювання правовідносин щодо виплати роботодавцем середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових відносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України, така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Звертаючись із вимогою про стягнення відшкодування, визначеного, виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц (провадження №14-623цс18).

Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність спірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Тому Велика Палата Верховного Суду також відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача та дійшовши правильного висновку про наявність правових підстав для присудження позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції не в повній мірі врахував усі обставини справи для забезпечення захисту права позивача на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу з дотриманням справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Так, зокрема, необхідно враховувати, що позивач діяв добросовісно, звернувшись до суду із вказаним позовом у короткий термін після свого звільнення, порушення права позивача на оплату праці є тривалим, однак, зважаючи на те, що відповідач є державним підприємством, його єдиним акціонером є держава в особі Міністерства енергетики України, крім того, підприємство віднесено до збиткових вугледобувних та вуглепереробних підприємств і відносно нього з березня 2021 року запроваджені заходи з підготовки до ліквідації, на переконання колегії суддів, буде розумним і справедливим визначити позивачу розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у розмірі заборгованої підприємством заробітної плати 38827 грн. 54 коп.

З наведених мотивів оскаржуване рішення суду в частині визначення розміру присудженого позивачу середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні підлягає зміні, шляхом його збільшення із 10000 грн. до 38827 грн. 54 коп.

Окрім того, суд першої інстанції неправильно визначив розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача у дохід держави, тому оскаржуване рішення в цій частині теж необхідно змінити, зменшивши розмір судового збору із 2270 грн. до 1561 грн. 76 коп. (908 грн. + 653 грн. 76 коп.), урахувавши часткове задоволення позовної вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні (72%).

В решті, правових підстав для зміни чи скасування рішення суду немає, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача у користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 980 грн. 64 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 02 лютого 2022 року в частині визначення розміру середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» у користь ОСОБА_1 , змінити, збільшивши його до 38827 гривень 54 копійок.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 02 лютого 2022 року в частині визначення розміру судового збору, який підлягає стягненню з приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» у дохід держави, змінити, зменшивши його до 1561 гривень 76 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» у користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 980 гривень 64 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 07 жовтня 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич