Єдиний унікальний номер: 379/954/21
Провадження № 2/379/58/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2022 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання Мовчан М.С.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Тараща, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 12.10.2021 року звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на три четвертих частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на сім восьмих частки автомобіля CHEVROLET LACETTI UNIVERSAL, 2008 року випуску, в порядку спадкування після ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки ОСОБА_5 , який постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1 отриманого ним у подарунок від своєї мами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та легковий автомобіль CHEVROLET LACETTI UNIVERSAL, 2008 року випуску. 05.08.2020 позивачка звернулася до приватного нотаріуса Таращанського районного нотаріального округу Київської області Федкевич Н.М. із заявою про прийняття спадщини. Іншими спадкоємцями у відповідності до ст. 1261 ЦК України є дружина спадкодавця мати позивачки ОСОБА_4 та його батьки: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Спадкоємці ОСОБА_4 та ОСОБА_3 подаючи заяви до приватного нотаріуса Федкевич Н.М. від прийняття спадщини по закону відмовилися на користь позивачки ОСОБА_1 23.07.2021 позивачка отримала постанову приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно. Документи, що посвідчують право власності спадкодавця на житловий будинок та легковий автомобіль знаходяться у відповідачки. Як зазначає позивача, що відповідачка на її багаточисленні усні звернення про надання таких документів їй чи приватному нотаріусу відмовила. Оскільки відповідачка не визнає право позивачки на спадщину, не надає документи ні позивачці, а ні нотаріусу, то має місце спір про право на спадщину.

Позивачка та її представник адвокат Божок М.І. у судове засідання 14.10.2022 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належно. Представник позивачки подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю в іншій справі, але в підтвердження не надав доказів. У судовому засіданні 16.08.2022 позивачка та представник позивачки позов підтримали у повному обсязі. (а.с.197).

Відповідачка в судове засідання 14.10.2022 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належно.

Представник відповідачки адвокат Поліщук Р.А. у судовому засіданні прохав відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та прохала його задовільнити. Вона зареєстрована по АДРЕСА_1 , однак, в довідці зі спадкового реєстру не зазначений номер будинку. Вона проживає у будинку АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_6 , а раніше проживав ОСОБА_7 . Власницею будинку АДРЕСА_3 спочатку була мати чоловіка ОСОБА_2 . Одружилася з сином відповідачки 11.01.1998 року і до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 не розривали шлюб. Автомобіль купили у 2007 році. Будинок відповідачка подарувала своєму сину, в якому році - не пам`ятає. Від своєї долі у спадщині чоловіка вона відмовилась на користь доньки. Половина автомобіля її, оскільки автомобіль був придбаний у шлюбі.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно. 13.01.2022 подав заяву про розгляд справи без його участі, так як можливості прибути у судове засідання немає, у зв`язку з тим, що є інвалідом (а.с.144 т.1). Також у даній заяві зазначав, що на спадкове майно не претендує, позов підтримує та прохав його задовільнити. У судовому засіданні 16.08.2022 пояснив, що з відповідачкою одружились у 1973 році. Ще спірний будинок не був побудований. Жили у шлюбі, будували будинок. Його мати давала кошти на побудову цього будинку. В 1977 році народився син ОСОБА_8 . В 1978 році перейшли жити в нову хату, на нього був записаний номер будинку. У 1988 році розірвали шлюб. Право власності на будинок перейшло жінці, яким чином - не знає. Жінка подарувала хату сину. У відповідачки є ще хата в с. Лука, яку вона купила. Він відмовився від спадкування після померлого сина на користь онуки ОСОБА_9 , і зараз підтримує цю позицію.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, заслухавши думку представника відповідачки та третьої особи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки / син відповідачки (а.с. 85 т.1) ОСОБА_5 , який до дня смерті проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_3 (а.с. 86 т.1).

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме:

1)Автомобіль CHEVROLET LACHETTI, 2008 року випуску, об`ємом двигуна 1796 куб. см., сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований 22.08.2008 в ТСЦ 3249 (а.с.141 т.1);

2)Домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 та право власності на яке належало йому на підставі договору дарування укладеного між покійним та відповідачкою, посвідчений 17.02.1999 державним нотаріусом Таращанської державної нотаріальної контори Бойко Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 318 (а.с.25 т.1).

З облікових карток об`єкта по господарського обліку за періоди: 2016-2020 роки, 2011-2015 роки, 2006-2010 роки, 2001-2005 роки, 1996-2000 роки вбачається, що будинків розташовані за адресою:

- АДРЕСА_3 головою домогосподарства являвся ОСОБА_5 (а.с.211-214 т.1) та в період з 1996 - 2000 роки його та дарувальника ОСОБА_2 зазначено головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.215 т.1);

- АДРЕСА_1 головою домогосподарства з 1997 по 2015 роки являвся ОСОБА_10 та з 2016 року є ОСОБА_11 (а.с.216-220 т.1).

Відповідно до наданих КП КОР «Південне БТІ» копій інвентаризаційних справ на адреси: АДРЕСА_3 і АДРЕСА_1 (а.с.227-234 т.1) :

загальна площа житлового будинку АДРЕСА_1 становить 63,3 кв.м. (а.с.229 т.1), а житлового будинку АДРЕСА_3 становить 60,4 кв.м. (а.с.234 т.1);

на плані будинку АДРЕСА_3 зображено крім будинку ще й сарай (а.с.233 т.1);

подароване ОСОБА_5 домоволодіння складається з цілого житлового будинку, цегляного, 1976 року забудови, житловою площею 60,4 м.кв., позначеного на плані під літерою «А», сараю цегляного, позначеного на плані під літерою «Б», огорожа дерев`яна, позначена на плані під № 1, розташованого на земельній ділянці 0,17 га (а.с.232 т.1).

Станом на укладення договору дарування (17.02.1999) в облікових картах об`єкта по господарського обліку за період 1996-2000 роки зазначено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 має загальну площу 60 кв.м. та побудований 1960 року (зворотній бік а.с. 220 т.1), будинок по « АДРЕСА_1 » - 1971 року та має загальну площу 60 кв.м. (зворотній бік а.с.215 т.1).

Згідно наданої інформації Таращанської міської ради Білоцерківського району Київської області від 06.10.2022 № 2885/03-04вих-22, нумерація будинків, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , не змінювалася.

05.08.2020 приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області заведено спадкову справу №108/2020, відносно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 (а.с.82-94 т.1) та зареєстровано в Спадковому реєстрі (а.с.81 т.1).

З Інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 05.08.2020 вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заповіт не складав (а.с.88 т.1).

Так, згідно ст. 1261 ЦК України спадкоємцями за законом першої черги є:

1)дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.24 т.1), яка прийняла спадщину 05.08.2020 (а.с.84 т.1);

2)дружина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.23 т.1), яка від прийняття спадщини після свого чоловіка відмовилася на користь дочки спадкодавця ОСОБА_1 (а.с.91 т.1);

3)батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який від прийняття спадщини після свого сина відмовився на користь дочки спадкодавця ОСОБА_1 (а.с.92 т.1);

4)мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка прийняла спадщину 12.11.2020 (а.с.90 т.1).

11.08.2021 ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на легковий автомобіль, оскільки за час шлюбу був придбаний легковий автомобіль марки CHEVROLET, модель LACETTI UNSVERSAL, 2008 року випуску (А.С.94 Т.1). Приватним нотаріусом Федкевич Н.М. той факт, що зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя, встановлено шляхом перевірки часу набуття права власності на зазначене майно за право встановлювальними документами та часом реєстрації шлюбу.

23.08.2021 позивачка ОСОБА_1 звернулася за місцем відкриття спадкової справи із заявою про видачу свідоцтва про праву на спадщину за законом на три четверті частки у праві власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на три восьмих частки у праві власності на легковий автомобіль CHEVROLET LACETTI UNSVERSAL, 2008 року випуску, який належав ОСОБА_5 (а.с.93 т.1).

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.07.2021, приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Федкевич Н.М. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкоємцями не надано правовстановлюючих документів на згадане вище майно (а.с.28 т.1).

Позивачка зверталася із письмовою вимогою до відповідачки про надання їй копій правовстановлюючих документів на машину та будинок, як спадкоємцю після смерті батька ОСОБА_5 (а.с.29-30 т.1).

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

За змістом частини другої статті 16 ЦК, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

Відповідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

У постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-692цс16 вказано, що «відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (частина друга статті 1278 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1279 ЦК України спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна в межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення. Вирішуючи спори про поділ спадщини та визнання права власності на спадкове майно, суди встановлюють належне спадкодавцю на час його смерті майно, яке входить до складу спадщини, а також з`ясовують чи не порушуються права та інтереси всіх спадкоємців, які мають право на спадщину».

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Той факт, що легковий автомобіль CHEVROLET LACETTI є спільною сумісною власністю подружжя, свідчить дата укладення шлюбу між померлим та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_8 та дата реєстрації автомобіля за ОСОБА_5 у Єдиному державному реєстрі МВС - 22.08.2008.

Згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»: у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна, як це передбачає ст. 392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що «при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року N 553-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року N 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за N 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року N 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року N 1/5, та іншими нормативними актами.»

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Аналіз узагальнень судової практики в справах про спадкування та окремих справ, які надійшли до ВССУ, свідчить, що в значній кількості справ судами не перевіряються фактичні та правові підстави виникнення права власності на жилі будинки, які збудовані до 2004 року та на які відсутні правовстановлюючі документи.

Такими підставами є створення майна, придбання за договорам купівлі-продажу, дарування, набуття у порядку спадкування тощо.

Згідно договору дарування від 17.02.1999, обдарованому ОСОБА_5 належить право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, згідно облікових карток об`єкта по господарського обліку ОСОБА_5 зазначено головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_3 та в період з 1996 -2000 роки за адресою: АДРЕСА_1 , а головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 зазначено з 1996 року ОСОБА_10 та з 2016 року ОСОБА_11 ..

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_11 на підставі договору дарування від 2014 року, дарувальник ОСОБА_10 . Дані обставини визнаються сторонами та третіми особами, які відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Згідно наданої інформації Таращанської міської ради, нумерація будинків, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 не змінювалась.

Оскільки у померлого було відсутнє право власності на будинок АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_11 , а отже позовні вимоги про визнання права власності за позивачкою на три четвертих частки даного будинку є необґрунтованим.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Згідно із частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У зв`язку з тим, що суду не надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який би підтверджував право власності померлого на будинок АДРЕСА_1 , позовні вимоги щодо визнання права власності на частку даного будинку, як спадкового майна задоволенню не підлягає.

Оскільки, легковий автомобіль CHEVROLET LACETTI є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та одна друга частка є власністю дружини померлого, а позивачка має право на три четвертих частки спадкової маси, з урахуванням відмови на її користь матері та діда, а отже частка позивачки рахується від однієї другої частки автомобіля та становить три восьмих.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає до часткового задоволення.

За таких обставин, керуючись статтями 3, 12, 13, 19, 76 - 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, статтями 16, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1261, 1268, 1269, 1278, 1296, 1297 ЦК України та статтею 60 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на три восьмих частки легкового автомобіля CHEVROLET LACETTI, 2008 року випуску, об`ємом двигуна 1796 куб. см., сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований 22.08.2008 в ТСЦ 3249, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

В решті позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 24.10.2022.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Сторони справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ;

відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 .

Головуючий:В. І. Зінкін