Справа № 761/9006/22
Провадження № 2/761/8559/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Соломон О.М.,

за участі

представника позивачів: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Лисенко Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Державного підприємства «Державна циркова компанія України» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

24.05.2022 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах з врахуванням заяви від 09.06.2022 року позивачі просять:

-поновити позивача ОСОБА_2 на посаді заступника начальника відділу художньо-творчої роботи з 28.02.2022 року;

-поновити позивача ОСОБА_3 на посаді архіваріуса загального відділу з 28.04.2022 року;

-стягнути з відповідача на користь позивачів середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_2 з жовтня 2019 року обіймав посаду заступника начальника відділу художньо-творчої роботи у відповідача.

ОСОБА_3 займала посаду архіваріуса загального відділуДержавного підприємства «Державна циркова компанія України».

Наказом №207-к від 09.12.2021 року були внесені зміни до штатного розкладу та посади, які займали позивачі були виведені зі штатуДержавного підприємства «Державна циркова компанія України».

10.12.2021 року позивачів було попереджено про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням чисельності та штату та запропоновано переведення на вакантні посади.

З жовтня 2021 року позивачів перебували у вимушеному простої, включно до 27.04.2022 року. Після спливу двох місяців з дати попередження позивачі продовжували працювати.

27.04.2022 року позивачі на месенджер отримали повідомлення про необхідність 28.04.2022 року з`явитись на роботу у зв`язку з закінченням вимушеного простою.

28.04.2022 року позивачі з`явились на роботу та їм було вручено наказ №43-к від 21.04.2022 року про звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності та штату (п.1 ст.40 КЗпП України).

Як зазначають позивачі, під час звільнення вони повторно повідомили про бажання зайняти вакантні посади, однак їм в цьому було відмовлено.

Позивачі в позовній заяві зазначають, що наказ №207-к від 09.12.2021 року не містить обгрунтування скорочення чисельності або штату працівників. Після введення нового штатного розпису - з лютого 2022 року і під час його дії позивачі перебували у штаті та отримували заробітну плату,що свідчить про відсутність бажання у сторін розривати трудові відносини та вони продовжили їх на невизначений термін.

Також позивачі зазначають, що відповідач порушив права позивачів при звільненні, оскільки допустив звільнення без надання реальної можливості обрати позивачам можливу вільну посаду; відповідач не визначився з наявністю переваг у залишенні на роботі.

Крім того, на думку позивачів при їх звільненні було порушено вимоги ч.3 ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ч.ч.2, 3 ст.49-4 КЗпП України.

14.07.2022 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в якому представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що з 05.05.2017 року ОСОБА_2 обіймав посаду заступника начальника відділу художньо-творчої роботи. Вказана посада була введена в штат додатково з 01.04.2017 року з метою покращення роботи відділу художньо-творчої роботи. Оскільки сподівання керівництва компанії щодо покращення роботи відділу художньо-творчої роботи за наявності двох заступників не привело до позитивних результатів, тому в грудні 2021 року було прийнято рішення щодо скорочення однієї посади.

Враховуючи що архів минулих років було упорядковано та зважаючи на невеликі обсяги документації на даний час, про що зазначила начальник загального відділу у службовій записці від 23.11.2021 року, керівництво компанії прийняло рішення щодо скорочення посади архіваріуса, а роботу по його веденню поклали на фахівця загального відділу про що внесено зміни до його посадових обов`язків.

Наказом №207-к від 09.12.2021 року були виведені зі штатного розпису посади, які обіймали позивачі. Наказ містить обгрунтування необхідність скорочення чисельності та штату.

Представник зазначає, що у відповідності до положень статті 64 ГК України підприємство має право самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність і штатний розпис.

В той же час у відзиві представник зауважує, що ні в наказі про внесення змін до штатного розпису, ні в повідомленні про наступне вивільнення не прописана дата звільнення, працівники підлягають звільненню не раніше 2-х місяців з моменту ознайомлення з наказом і не раніше 2-х місячного терміну з моменту одержання персонального попередження. Позивачі були звільнені пізніше 2-х місячного терміну з моменту отримання повідомлення про наступне вивільнення, що свідчить про дотримання вимог, прописаних в статті 49-2 КЗпП України. Звільнення позивачів після спливу двомісячного строку з моменту отримання попередження обумовлене введенням воєнного стану та перебуванням більшості працівників на вимушеному простої.

Позивачі не повідомляли про своє бажання зайняти запропоновані вакантні посади, хоча вони могли повідомити відділ кадрів лише по телефону. Вакантні посади репетитора циркових номерів позивачі могли зайняти лише за конкурсом про що вони були повідомлені. А тому при звільненні вони не могли бути переведені безпосередньо на вказані посади.

Крім того представник зауважив що при звільненні позивачів були дотримані положення ч.3 ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» так як листом від 10.12.2021 року відповідач про наступне вивільнення працівників поставив до відома голову первинної профспілкової організації Державного підприємства «Державна циркова компанія України» ОСОБА_5 та голову первинної профспілкової організації працівників Державного підприємства «Державна циркова компанія України» ОСОБА_2, який 10.12.2021 року отримав лист особисто.

При звільненні ОСОБА_2 було надано право на залишення на посаді ОСОБА_4 , яка обіймає аналогічну посаду з 01.04.2007 року та взято до уваги її характеризуючі дані.

02.08.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивачів просить задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позові.

28.09.2022 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких представник відповідача наполягає на задоволенні заявлених вимог з підстав викладених у відзиві.

В судовому засіданні представник позивачів заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у процесуальних заявах.

Вислухавши сторони, оцінивши надані суду докази, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частини перша та шоста статті 43 Конституції України).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений в абзаці сьомому статті 5-1 КЗпП України правовий захист від незаконного звільнення.

Як встановлено в судовому засіданні, з 05.05.2017 року ОСОБА_2 обіймав посаду заступника начальника відділу художньо-творчої роботиДержавного підприємства «Державна циркова компанія України».

ОСОБА_3 обіймала посаду архіваріуса загального відділу Державного підприємства «Державна циркова компанія України».

Стаття 64 ГК України визначає, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

У зв`язку з уповільненням організаційно-економічного та художньо-творчого розвитку підприємства внаслідок пандемії СОVІD-19, з метою оптимізації управлінського процесу, керуючись ст.64 Господарського кодексу України, наказом №207-к від 09.12.2021 року, виведено із штату посади заступника начальника відділу художньо-творчої роботи - 1 одиниця та архіваріус загального відділу - 1 одиниця.

Крім того, підставами для видачі наказу стала службова записка начальників відділів - загального, юридичного, бухгалтерського обліку і звітності, художньо-творчої роботи.

Як вбачається, в службовій записці від 23.11.2021 року начальник загального відділу зазначила, що зважаючи на невеликі обсяги документації в Компанії та орієнтуючись на оптимізацію та економію засобів, вона запропонувала внести зміни в штатний розклад загального відділу - виконання робіт по веденню архіву покласти на фахівця загального відділу, включивши це до її посадових обов`язків; посаду архіваріуса скоротити.

В службовій записці від 08.12.2021 року начальник відділу художньо-творчої роботи зазначила, що провівши аналіз переліку циркових номерів, пропонує провести оптимізацію чисельності складу відділу, а саме: скоротити одну посаду заступник відділу.

Позивачів 10.12.2021 року було повідомлено про заплановане вивільнення та запропоновано всі вакантні посади станом на день отримання зазначеного попередження. Про отримання попередження із переліком вакантних посад свідчить підпис позивачів (а.с.20,21). Другий примірник попередження позивачі отримали.

В період з 13.12.2021 року позивачі перебували у вимушеному простої за місцем проживання з оплатою 2/3 посадового окладу.

За наказом №42-к від 21.04.2022 року позивачам припинено вимушений простій та вони мали стати до роботи 28.04.2022 року.

Пункт 1 частини 1 статті 40 КЗпП України передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 25 травня 2016 року N 6-3048цс15, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Стаття 49-2 КЗпП України (в редакції на 28.04.2022 року) визначала порядок вивільнення працівників.

Як зазначено в ч.1 ст.49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством (ч.2 ст.49-2 КЗпП України).

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників (ч.3 ст.49-2 КЗпП України).

Власник вважається таким, що належним чином виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну посаду, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

28.04.2022 року позивачі за власним вибором надали згоду на переведення на посаду репетитор циркових номерів (за умови проходження конкурсу), як вбачається з копій повідомлень про заплановане вивільнення.

Наказом №43-к від 21.04.2022 року звільнено ОСОБА_2 заступника начальника відділу художньо-творчої роботи та ОСОБА_3 архіваріуса загального відділу 28.04.2022 року за скороченням чисельності та штату (п.1 ст.40 КЗпП України).

Отже, як встановлено судом, під час попередження позивачів про наступне вивільнення та в день звільнення відповідач запропонував позивачам всі вакантні посади на підприємстві. Однак, як вбачається, позивачі виявили бажання зайняти посаду репетитор циркових номерів (за умови проходження конкурсу) про що вони були обізнані. На зайняття будь-якої іншої посади, яка не має займатись на умовах конкурсу, позивачі згоди не надали. А тому суд вважає, що в даному випадку відповідач виконав вимоги ст.49-2 КЗпП України.

Крім того, при зверненні до суду позивачі зазначили, що оскільки позивачів протягом двох місяців не було звільнено, трудові правовідносини продовжувались, тому відповідач не міг звільнити позивачів. Однак, суд не може погодитись із твердженнями позивачів, оскільки діюче законодавство не надає права роботодавцю звільнити працівника до спливу двох місяців з моменту попередження про наступне вивільнення. В той же час, діюче законодавство не забороняє роботодавцю звільнити працівника після спливу двомісячного терміну після попередження про наступне звільнення.

Частина 2 статті 49-4 КЗпП України передбачає, що ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.

Професійні спілки мають право вносити пропозиції відповідним органам про перенесення строків або тимчасове припинення чи відміну заходів, пов`язаних з вивільненням працівників.

Крім того, ч.3 ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачає, що у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

На виконання вимог ст.49-4 КЗпП України та ч.3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», листом від 10.12.2021 року за №21-01/677 відповідач надав голові первинної профспілкової організації Державного підприємства «Державна циркова компанія України» ОСОБА_5 та голові первинної профспілкової організації працівників Державного підприємства «Державна циркова компанія України» ОСОБА_2 копію наказу №207 від 09.12.2021 року «Про внесення змін до штатного розпису», щодо скорочення штату працівників.

Вказаний лист ОСОБА_2 10.12.2021 року отримав особисто про що свідчить його підпис (а.с.63).

Представник позивача не надав суду доказів чи надавав ОСОБА_2 відповідь на зазначене повідомлення.

В той же час, первинна профспілкова організація Державного підприємства «Державна циркова компанія України» розглянула на своєму засіданні, яке відбулось 10.12.2021 року зазначене повідомлення та не заперечували щодо проведення оптимізації управлінського персоналу компанії, шляхом скорочення чисельності штату працівників апарату управління, що підтверджується копією протоколу №5.

При зверненні до суду з позовом позивач зазнав, що відповідач не визначився з наявністю переваг у залишенні на роботі.

Стаття 42 КЗпП України передбачає переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Так згідно з положеннями частини першої зазначеної статті, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

В той же час, згідно з положеннями частини 2 зазначеної статті, при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу;

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Під час слухання справи представник відповідача зазначив, що враховуючи що ОСОБА_4 має більший стаж роботи на посаді заступника начальника відділу художньо-творчої роботи та більш високу продуктивність праці, було прийнято рішення про залишення її на посаді.

Отже, як вбачається, відповідачем при звільненні позивачів були дотримані положення КЗпП України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи зазначені підстави позову, суд дійшов висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки під час розгляду справи судом не встановлено порушення вимог діючого законодавства при звільненні позивачів.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 11, 12, 13, 77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

вирішив:

В позові ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Державного підприємства «Державна циркова компанія України» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 05 жовтня 2022 року

Суддя: Н.Г. Притула