Провадження № 2/755/997/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

"05" жовтня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарях - Кравченко А.С., Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2 625 364, 90 грн. заборгованості; судові витрати покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 23.03.2018 р. було укладено договір позики, за яким позивач передав у власність відповідача гроші у розмірі 100 000 (сто тисяч) доларів США, що станом на день укладання договору позики та передачі грошей складало 2 625 364, 90 грн за офіційним курдом іноземних валют Національного банку України. На підтвердження укладення даного договору та його умов відповідачем було надано позивачу власноруч написану розписку, за якою відповідач зобов`язався повернути позичені гроші до 23 листопада 2018 року. В порушення взятих на себе зобов`язань позичені гроші відповідач не повернув до цього часу.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15.11.2021 відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено її до підготовчого судового засідання та учасникам справи роз`яснено права подати заяви по суті справи і встановлено відповідні строки.

Копію вказаної ухвали суду разом з копією позовної заяви з додатками відповідачем було отримано 15.12.2021, позивач копію ухвали суду про відкриття провадження у справі отримав 17.11.2021.

Будь-яких заяв по суті справи від учасників справи не надійшло.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23.06.2022 закрито підготовче провадження у цій цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , підтримав вимоги, викладені у позовній заяві та просив задовольнити з підстав, викладених у ній. Просив стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір та борг, еквівалентно в гривні по курсу НБУ на день ухвалення рішення у даній справі. Також, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі.

У судовому засіданні позивач, ОСОБА_1 , підтримав представника та просив стягнути борг, еквівалентно в гривні по курсу НБУ на день ухвалення рішення у даній справі

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, суд про при чини не явки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Судом враховується практика Європейського суду з прав людини ( Рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»), відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та за згодою сторони позивача ухвалити заочне рішення у даній справі.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 23.03.2018 ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 100 000 (сто тисяч) доларів США та зобов`язався повернути у строк на 23.11.2018 року, що підтверджується його власноручною розпискою, проте взяті на себе зобов`язання не виконав, останній звернувся до суду із позовом про стягнення боргу.

Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 Цивільного кодексу України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та у порядку, що передбачені договором.

На підтвердження укладеного договору позики ОСОБА_2 власноручно було складено розписку, зі змісту якої вбачається, що останній, 23.03.2018 отримав у борг від ОСОБА_1 100 000 (сто тисяч) доларів США та зобов`язався повернути у строк на 23.11.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За нормою ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповіді до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Приписами ст. 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач не повернув отриману від позивача позику в обумовлений у договорі позики строк, у зв`язку з чим суд доходить висновку про правомірність заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики від 23.03.2018 у сумі 2 625 364,90 грн та судовий збір в сумі 11 350 грн, а всього 2 636 717 (два мільйони шістсот тридцять шість тисяч сімсот чотирнадцять) гривень 90 (дев`яносто) копійок.

При цьому, судом не приймаються до уваги пояснення позивача та представника позивача про стягнення суми боргу за договором позики по курсу НБУ на день ухвалення рішення, оскільки вказані вимоги за своєю суттю є зміною предмету позову та заявлені на стадії судового розгляду, що не відповідає вимогам ст. 49 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо позовних вимог з боку відповідача, суд приходить висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір, що був сплачений позивачем при звернені до суду, у розмірі 11 350 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 15, 525-527, 530, 610-612, 625-627, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 10, 13, 48, 49, 51, 76, 77-81, 89, 209, 210, 247, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 23.03.2018 у сумі 2 625 364,90 грн та судовий збір в сумі 11 350 грн, а всього 2 636 717 (два мільйони шістсот тридцять шість тисяч сімсот чотирнадцять) гривень 90 (дев`яносто) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 17.10.2022.

Суддя: