15.09.2022 Єдиний унікальний номер 205/2307/22
Номер провадження: 2/205/1913/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Дніпрі цивільну справу за позовомОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 27.12.2019 року близько 16 год. 20 хв. водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Toyota Camry», д/н НОМЕР_1 , здійснюючи рух по правій смузі вул. Донецьке шосе, смт Слобожанське, Дніпровського району Дніпропетровської області, з боку с. Підгороднє у напрямку вул.. Березанської м. Дніпро, де в районі АЗС «Дніпронефть», буд. 172-А, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який від отриманих на місці ДТП тілесних ушкоджень загинув. Відомості про ДТП були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001064 від 27.12.2019 року. Постановою слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області дане кримінальне правопорушення 31.08.2020 року було закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. На дату вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, була застрахована у АТ «Страхова компанія «Країна» (далі - Відповідач). В результаті вищевказаного зіткнення та наслідків в нього, позивач зазначає, що їй, як дружині загиблого, було завдано матеріальної та моральної шкоди.

Далі позивач зазначає, що вона, ОСОБА_1 , 23.08.2021 року та 12.10.2021 року зверталась до відповідача із заявами про виплату відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наступного страхового відшкодування: моральної шкоди, заподіяної смертю чоловіка, у розмір 12 мінімальних заробітних плат, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, а саме, у розмірі 50 076 грн. 00 коп. та витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 38 473 грн. 00 коп. і 30.12.2021 року. Одна, її вимоги були задоволені страховиком лише частково, зокрема, від АТ «СК «Країна» позивач отримала кошти у розмірі 39 667 грн. 81 коп., що свідчить про задоволення вищевказаних її вимог про стягнення на її користь витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. Однак, на день подання позову до суду відповідачем відшкодування моральної шкоди позивачу здійснено не було.

У зв`язку з вищевикладеним позивач змушена звернутися до суду та просити суд стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на її, ОСОБА_1 , користь відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення у розмірі 50 076 грн. 00 коп.

Представник Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в повному обсязі в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на ті обставини, що матеріальну шкоду Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна»» виплатило ОСОБА_1 згідно чинного законодавства, а підстави для виплати моральної шкоди відсутні, оскільки в діях водія ОСОБА_2 не встановлено вини та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, в якій зазначила, що саме дії пішохода ОСОБА_3 стали причиною ДТП, є неспроможними і не можуть бути підставою для звільнення від обов`язку відшкодувати шкоду у повному обсязі, оскільки представник відповідача не довів наявності непереробної сили або умислу потерпілого в заподіяній шкоді.

Представник Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» подав письмові пояснення на відповідь на відзив, в яких просив відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення. У такій заяві по суті справи представник відповідача заперечує проти доводів позивача із посиланням на мотиви, які тотожні тим, що містяться у відзиві, та просить суд відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач надала суду письмову заяву, в якій просить суд здійснити розгляд справи без її участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надавши відзив на позовну заяву та письмові пояснення на відповідь на відзив, в яких позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Від такого учасника справи на адресу суду надійшли заява про відкладення розгляду справи від 12.09.2022 року.

Суд з цього приводу вказує, що не дивлячись на введення в державі Україна воєнного стану через збройну агресію російської федерації, Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, на день розгляду даної справи, функціонує у штатному режимі та здійснює правосуддя.

При цьому стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів.

Пунктом 3 вказаної вище постанови Пленуму ВССУ судам дано роз`яснення на те, що, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника.

Суд, враховуючи ту обставину, що представники всіх сторони надали свої пояснення по суті спору, всім учасникам справи були створені належні та достатні умов для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, і враховуючи ту обставину що раніше суд неодноразово відкладав судові засідання через заяви представників сторін, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи. У зв`язку із чим суд вважає за необхідне завершити розгляд справи по суті та ухвалити відповідне рішення за відсутності вказаного представника.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 02.09.2022 року у задоволенні представника відповідача про проведення відкритого судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі за позовомОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування, вирішено відмовити.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 27.12.2019 року близько 16 год. 20 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Toyota Camry», д/н НОМЕР_1 , здійснюючи рух по правій смузі вул. Донецьке шосе, смт Слобожанське, Дніпровського району Дніпропетровської області, з боку с. Підгороднє у напрямку вул.. Березанської м. Дніпро, де в районі АЗС «Дніпронефть», буд. 172-А, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який від отриманих на місці ДТП тілесних ушкоджень загинув.

Відомості про ДТП були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001064 від 27.12.2019 року.

Матеріалами справи підтверджено, що постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Калиничевим О.С. вищевказане кримінальне правопорушення 31.08.2020 року було закрито, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Судом також встановлено, що між АТ «СК «Країна»» та ОСОБА_2 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/145200625 від 03.08.2019 року.

Також судом встановлено, що 30.08.2021 року та 12.10.2021 року позивач звернулася до відповідача щодо компенсації моральної шкоди та шкоди по встановленню нагробного пам`ятника, по факту настання ДТП, що сталася 27.12.2019 року, внаслідок якої загинув ОСОБА_3 .

Матеріалами справи підтверджено, що АТ «СК «Країна» сплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 39 867 грн. 15 коп.

Оскільки позивач вважає, що страховик на в повному обсязі виконав свій обов`язок щодо виплати страхового відшкодування, а АТ «СК «Країна» у свою чергу заперечує наявність у товариства такого обов`язку, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Згідно з ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За положеннями ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, правила статей 1187, 1188 ЦК України діють тоді, коли шкода завдана тими шкідливими властивостями об`єкта, завдяки яким діяльність з ними визнається джерелом підвищеної небезпеки.

У відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (статті 3, 5 вказаного Закону №1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статей 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди.

Відповідно до пункту 22.3. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина друга статті 1186 ЦК України).

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктом 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду України у постанові від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц.

Тобто, за п. 3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено окремий ліміт відповідальності по страховому відшкодуванню моральної шкоди у зв`язку зі смертю потерпілого, а саме 12 мінімальних заробітних плат встановлених законодавством на день настання страхового випадку.

Згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, керуючись нормами Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до п. 3 ст. 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Таким чином, нормами Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено право страховика приймати рішення щодо зменшення розміру відшкодування моральної шкоди з урахуванням дій потерпілого, життю якого заподіяно шкоди внаслідок ДТП з використання транспортного засобу.

Пункт 3 статті 36 вказаного Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» лише передбачає можливість розподілу страхового відшкодування між декількома особами, які спільними діями заподіяли шкоду потерпілому, в тому числі і шкоду здоров`ю. При цьому вказана норма не дає права зменшувати розмір відшкодування, а вказує лише на можливість розподілу усієї суми страхового відшкодування саме між особами - заподіювачами шкоди.

Тобто, в даному випадку суд гне може застосувати до спірних правовідносин положення пункту 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована.

Суд звертає увагу страховика, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ч. 2 ст. 1188 ЦК України).

Таким чином, в даному випадку відсутність вини в діях водія Toyota Camry», д/н НОМЕР_1 не мають правового значення для вирішення питання про відшкодування моральної шкоди внаслідок смерті потерпілої особи.

Встановивши, що в результаті ДТП, яке сталося за участі забезпеченого відповідачем транспортного засобу Toyota Camry», д/н НОМЕР_1 , загинула пішохід ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про спричинення у зв`язку із цим моральної шкоди як близькому родичу загиблої особи.

З огляду на наведені вимоги матеріального закону, та встановлені обставини, суд доходить висновку, що на відшкодування моральної шкоди з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»» слід стягнути 12 мінімальних розмірів заробітної плати, що дорівнює 50 076 грн. 00 коп. (12 мінімальних розмірів заробітної плати х 4 173 грн. 00 коп.).

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, то з другої сторони стягуються судові витрати на користь держави.

Оскільки, відповідно до п.6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, такий обов`язковий платіж підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1166, 1167, 1177, 1188, 1187 ЦК України, ст.ст. 6, 27, 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення - задовольнити в повному обсязі.

2.Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»» (місце знаходження: 04176, м. Дніпро, вул.. Електриків, буд. 29-а, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) суму невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 50 076 (п`ятдесят тисяч сімдесят шість) грн. 00 коп.

3. Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»» (місце знаходження: 04176, м. Дніпро, вул.. Електриків, буд. 29-а, ) на користь держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан