Постанова

Іменем України

21 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 752/4584/20

провадження № 61-1830св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Київська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 липня 2020 року в складі судді Шевченко Т. М.та постанову Київського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року в складі колегії суддів: Матвієнко Ю. О., Мельника Я. С., Поливач Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина на майно у вигляді земельної ділянки площею 0,2099 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та квартири за адресою: АДРЕСА_2.

За життя ОСОБА_2 склала заповіт, яким все своє майно, належне їй на день смерті, заповіла позивачу ОСОБА_1 .

З метою оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 позивач звернувся до нотаріальної контори, йому було відмовлено в зв`язку із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Своєчасно подати заяву про прийняття спадщини він не міг, оскільки довідався про смерть спадкодавиці після повернення з відрядження, а потім тривалий час займався оформленням документів, відкладаючи похід до нотаріуса. З 14 листопада 2019 року до 12 грудня 2019 року позивач перебував на лікуванні у неврологічному відділенні Бобровицької центральної районної лікарні Чернігівської області з мікроінсультом.

Просив визначити йому додатковий строк, в три місяці, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21 липня 2020 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року, позов залишено без задоволення.

Рішення судів мотивовані тим, що відсутні поважні причини для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Матеріали цивільної справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 до державного чи приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , до звернення до суду.

Суд першої інстанції зазначив, що лікування позивача було періодичним, не постійним, а тому останній не був позбавлений можливості своєчасно звернутись із заявою про прийняття спадщини.

Та обставина, що позивачу не було відомо про смерть спадкодавиці ОСОБА_2 , не має характеру об`єктивної та не є підставою для задоволення позову.

Об`єктивних обставин, які б перешкоджали позивачу у шестимісячний строк звернутись із заявою про прийняття спадщини, не встановлено, належних та допустимих доказів відповідно до статей 77, 78 ЦПК України, на обґрунтування існування таких обставин, позивач не надав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року, просив їх скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржені судові рішення є незаконними, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Суди застосували норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 636/2510/17, провадження № 61-12324св18.

Суди належним чином не встановили, чи є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини та обставини, що у позивача відсутній документ, що підтверджує факт смерті спадкодавиці, а також час і місце відкриття спадщини.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини він посилався на те, що свідоцтво про смерть ОСОБА_2 отримав 26 грудня 2019 року, а дозвіл на поховання надано 09 січня 2020 року. Раніше отримати свідоцтво про смерть позивач не мав змоги, так як відділ судово - медичних експертиз трупів не надавав довідку про причину та дату смерті померлої ОСОБА_2 .

Після отримання довідки стало відомо про дату смерті померлої ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та з`ясувалося, що шестимісячний строк на подання заяви про прийняття спадщини пропущено.

Як підставу касаційного оскарження заявник зазначає: суд апеляційної інстанції не застосував висновки у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 636/2510/17, провадження №61-12324св18.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У квітні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи

Відповідно до статті 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційне провадження відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 26 грудня 2019 року, серія НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а. с. 9).

У матеріалах справи є копія заповіту, посвідченого 29 березня 2019 року секретарем Безуглівської сільської ради Згурівського району Київської області Горб С. І., складеного від імені ОСОБА_2 , згідно із змістом якого остання все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповіла ОСОБА_1 (а. с. 8).

У матеріалах справи є також копія державного акта на право власності на земельну ділянку, згідно з яким ОСОБА_2 на праві власності належала земельна ділянка площею 0,2099 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 10).

Згідно з копією рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 грудня 2007 року за ОСОБА_2 визнано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 11).

У матеріалах справи є постанова приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Устинової І. Є. від 11 червня 2020 року про відмову у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а. с. 51).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За загальним правилом право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання щодо визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 703/1560/17, провадження № 61-7643св18.

Суди встановили, що узгоджується з матеріалами справи, що за фактом смерті спадкоємиці було порушено кримінальне провадження та проведено експертизу для встановлення причин її смерті. Довідка про причини смерті видана 04 грудня 2019 року, на підставі якої 26 грудня 2019 року позивач отримав свідоцтво про смерть. Спадкодавиця померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а дозвіл на її поховання надано 09 січня 2020 року.

Ні в позовній заяві, ні в апеляційній та касаційній скаргах позивач не посилається на те, що він не був обізнаний зі складеним на його користь заповітом.

Верховний Суд бере до уваги те, що позивач визнає, що йому стало відомо про смерть ОСОБА_2 в межах шестимісячного строку на прийняття спадщини, а саме після повернення з відрядження, проте він відкладав похід до нотаріуса у зв`язку з оформленням «відповідних документів» (а. с. 3), тобто свідомо не використав своє право на отримання спадщини у визначені строки. Жодних посилань чи обґрунтувань, які саме «відповідні документи» оформлював позивач з вересня - жовтня 2019 року (період відряджень позивача) та як це впливає на визначення поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини матеріали справи не містять.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовивши в позові, суди попередніх інстанцій правильно виходили із того, що позивач не надав належних та допустимих доказів, на підтвердження об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви у межах передбаченого законом шестимісячного строку про прийняття спадщини. Відсутні поважні причини для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Також відсутні докази, що ОСОБА_1 звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , до звернення до суду.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що довідка від 19 лютого 2020 року про перебування позивача на лікуванні у неврологічному відділенні Бобровицької центральної районної лікарні Чернігівської областів період з 14 лютого 2019 року до 12 грудня 2019 року (а. с. 12) не є належним та допустимим доказом, оскільки не має ні вихідного номеру, ні інших обов`язкових для такого документа реквізитів, які б свідчили, що ця довідка видана саме Бобровицькою центральною районною лікарнею Чернігівської області, як лікувальним закладом.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що лікування позивача в Інституті нейрохірургії імені академіка А. П. Ромоданова з 26 листопада 2019 по 29 листопада 2019 року (а. с. 42) було періодичним, а тому він не був позбавлений можливості своєчасно звернутись із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до пунктів 1.1-1.5 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Під час звернення спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану або за безпосереднім доступом до реєстру актів цивільного стану.

У разі неможливості пред`явлення спадкоємцями свідоцтва про смерть спадкодавця або відсутності інформації в реєстрі нотаріус повинен витребувати від органу державної реєстрації актів цивільного стану копію актового запису про смерть спадкодавця або повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть.

З огляду на зазначені положення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України відсутність у позивача свідоцтва про смерть спадкодавиці не може розцінюватися як об`єктивна обставина, яка утруднила йому можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач посилався на те, що йому стало відомо про смерть ОСОБА_2 після повернення з відрядження.

Доводи касаційної скарги, що позивач надав достатньо доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини необґрунтовані, оскільки суди надали належну правову оцінку доводам сторін, висновки судів відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які суди правильно застосували.

Доводи касаційної скарги, що відрядження позивача (у період з 02 вересня 2019 року до 27 вересня 2019 року та з 30 вересня 2019 року до 21 жовтня 2019 року, згідно з наказами про відрядження, виданими самим ОСОБА_1 (а. с 36, 37)), перешкодили йому вчасно прийняти спадщину не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Як на підставу касаційного оскарження ОСОБА_1 посилається на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 636/2510/17, провадження № 61 - 2324св18.

Щодо визначення подібності правовідносин, то Верховний Суд враховує правовий висновок, викладений в мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду у справах від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, провадження № 14-166цс20, від 08 лютого 2022 року, провадження № 14-197цс21, згідно з якими на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

У справі № 636/2510/17, провадження № 61 - 2324св18, Верховний Суд не погодився з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для відмови в позові про визначення додаткового строку для прийняття заяви про прийняття спадщини, оскільки позивачка як на поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини посилалась на те, що свідоцтво про смерть матері, яка померла на тимчасово окупованій території, отримала 07 липня 2017 року, оскільки їй було відмовлено у державній реєстрації смерті ОСОБА_3 . Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві на підставі свідоцтва про смерть, виданого «органами влади» на території «ЛНР». У зв`язку з чим вона була змушена звернутись до суду із заявою про встановлення факту смерті матері на тимчасово окупованій території України, яку було задоволено рішенням від 22 травня 2017 року. Після чого вона одразу звернулася до нотаріальної контори.

У вказаній справі Верховний Суд дійшов висновку, що у спадкоємця існували перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини, а саме - відсутність свідоцтва про смерть спадкодавця, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану, проте спадкоємцем вживались заходи, а суди дійшли помилкового висновку про те, що немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

У справі, що переглядається, позивач не надав доказів того, що він вживав заходів для вчасного прийняття спадщини, з огляду на те, що йому було відомо про смерть ОСОБА_2 в межах строку на прийняття спадщини. Проведення експертизи зумовлене встановленням причини смерті спадкодавиці, а факт її смерті встановлено під час виявлення тіла померлої.

Доводи заявника що суди попередніх інстанцій не врахували висновку Верховного Суду у справі № 636/2510/17, провадження № 61 - 2324св18, не спростовують висновки судів у справі, що переглядається,оскільки сформульовані за інших фактичних обставин.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справита необхідності переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Перевіривши правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко