КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/824/1555/202/2022 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі: Качалабі О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредіт Інвестмент Груп» на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредіт Інвестмент Груп», треті особи: Акціонерне товариство «Імексбанк», уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Імексбанк» Матвієнко Андрій Анатолійович, ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова-інвест», приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Апишкова Зінаїда Іванівна про визнання недійсним договору іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась в Києво-Святошинський районний суд Київської області із позовом до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», який є правонаступником Акціонерного комерційного банку «Імексбанк», в особі філії Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» в м. Києві (далі - АТ «Імексбанк»), треті особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова-інвест» (далі - ТОВ «Нова-інвест»), приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Апишкова З.І., в якому просила визнати недійсним договір іпотеки, укладений 24.05.2007 року між Акціонерним комерційним банком «Імексбанк» (далі - АКБ «Імексбанк», Банк, позичальник) в особі Заступника Голови Правління - директора філії АКБ «Імексбанк» у м. Києві Кузьменка В.М. та ОСОБА_3 , який діяв від імені позивача, посвідчений 05.06.2006 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Апишковою З.І., за реєстровим номером № 3140.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що 24.05.2007 року за оспорюваним договором, в іпотеку було передано земельну ділянку площею 0,1211 га., яка належить їй на праві власності, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 23.07.2005 року, згідно рішення виконкому № 268 від 01.07.2005 року.

Договором іпотеки, забезпечено вимогу Банку, що випливає з договору кредиту № 49-07 від 17.05.2007 року, укладеного між АКБ «Імексбанк» та ТОВ «Нова-Інвест».

Вказала, що про укладений кредитний договір та договір іпотеки вона не була обізнана, а дізналася про них лише після подання позичальником позовної заяви щодо звернення стягнення на майно. Вважає, що договір іпотеки не відповідає вимогам законодавства і має бути визнаний недійсним, оскільки він укладений на підставі довіреності, яка не надавала права укладати договір іпотеки відносно житла позивача. Також, в позовній заяві звернула увагу суду на те, що нею, довіреність була видана 05.06.2006 року для посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки 06.06.2006 року, ніякої згоди щодо укладання договору іпотеки вона не надавала. Посилається на те, що договір іпотеки укладений з перевищенням повноважень та у власних інтересах ОСОБА_2 , який на час його укладення мав частку в товаристві. Саме за рахунок її іпотеки було надано кредит товариству.

В подальшому, судом першої інстанції, до участі в розгляді справи, в якості відповідача було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредит Інвестмент Груп» (далі ТОВ «Кредит Інвестмент Груп»), яке, відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 12 вересня 2019 року стало новим кредитором та іпотекодержателем за зобов`язаннями ТОВ «Нова-інвест» за договором кредитної лінії № 49-07 від 17.05.2004 року, укладеного між АКБ «Імексбанк» та ТОВ «Нова-інвест», а також за договором іпотеки від 24.05.2007 року, укладеного між АКБ «Імексбанк» та ОСОБА_2 , який діяв на підставі довіреності, посвідченої Пановою О.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 05.06.2006 року за реєстром № 891, від імені ОСОБА_1 , яка діяла, як майновий поручитель ТОВ «Нова-інвест», посвідчений Апишковою З.І., приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області та зареєстрованим в реєстрі за № 3140.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.10.2020 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Кредіт Інвестмент Груп», треті особи: Акціонерне товариство «Імексбанк», уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Імексбанк» Матвієнко А.А., ОСОБА_2 , ТОВ «Нова-інвест», приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Апишкова З.І. про визнання недійсним договору іпотеки - задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 24.05.2007 року між АКБ «Імексбанк» та ОСОБА_1 , від імені якої діяв ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Апишковою З.І., за реєстровим номером 3140.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Кредіт Інвестмент Груп» оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просило рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.10.2020 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги вказується на те, що Києво-Святошинський районний суд Київської області не врахував наявну в матеріалах справи заяву ОСОБА_2 від 24.05.2007 року, у якій вказано що йому відомо про намір його дружини ОСОБА_1 виступити майновим поручителем ТОВ «Нова-Інвест» та передати АКБ «Імексбанк» в іпотеку належний їм на праві спільної сумісної власності житловий будинок № 67 та земельну ділянку 0,1211 га. під АДРЕСА_1 , що свідчить про те, що ОСОБА_2 , укладаючи договір іпотеки від 24.05.2007 року на підставі довіреності від 05.06.2006 року, виданою його дружиною ОСОБА_1 , діяв в інтересах сім`ї відповідно до вимог ст. 65 СК України.

Також в апеляційній скарзі зазначається про те, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів скасування нею відповідно до вимог ст. 249 ЦК України довіреності від 05.06.2006 року, виданої на ім`я ОСОБА_2 .

Крім того вказується про те, що судом не враховано висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 369/1495/16 по спору між цими-ж сторонами щодо визнання недійсним договору іпотеки.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги просила відхилити за необгрунтованістю, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оспорюваний договір іпотеки був вчинений в інтересах ОСОБА_2 , оскільки він надав можливість підприємству, учасником в якому є ОСОБА_2 отримати кошти за кредитним договором. Будь-яких доказів на підтвердження наступного схвалення вчиненого правочину позивачем ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Крім того, суд врахував, що наданою довіреністю, надавалось право ОСОБА_2 на розпорядження майном. Разом з тим, передання майна в іпотеку по своїй суті є зобов`язанням, на що довіреністю такі повноваження не надавались.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи і узгоджуються з вимогами закону.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Приписами положень ст. 5 ЦПК України передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У ч. 3 ст. 203 ЦК України зазначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

З змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України вбачається, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (ч. 3 ст. 238 ЦК України).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У статті 3 Закону зазначено, що Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 03.09.1993 року проживають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В Державному акту на право приватної власності на землю від 25.07.2001 року зазначено, що власником земельної ділянки, площею 0,2401 га., яка знаходиться на території АДРЕСА_1 із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд є ОСОБА_1 , якій земельна ділянка передана у приватну власність рішенням Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради № 396 від 20.06.2001 року (том 1 а.с.53).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.07.2005 року, виданого виконкомом Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради, на ім`я ОСОБА_1 , за позивачем, на праві приватної власності зареєстровано домоволодіння - житловий будинок АДРЕСА_2 (том 1 а.с.54).

Також, 05.06.2006 року, ОСОБА_1 видала ОСОБА_2 довіреність, яка посвідчена Пановою О.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі № 891..

Відповідно до довіреності, ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 вчиняти від її імені всі дозволені законом правочини щодо управління та розпорядження всім її майном, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилось, купувати, продавати, приймати в дар, міняти, заставляти та приймати в заставу споруди та інше майно, провадити розрахунки по укладеним угодам, передавати майно в користування або в оренду (том 1 а.с.18).

Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 06.06.2006 року, укладеного між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець), встановлено факт того, що ОСОБА_2 із згоди дружини, що підтверджується довіреністю, купив земельну ділянку площею 0.1947 га., яка розташована в межах Білогородської селищної ради Києво-Святошинського району (том 1 а.с.23).

Також, 17.05.2007 року між АКБ «Імексбанк» та ТОВ «Нова-інвест» укладено договір кредитної лінії № 49-07 (том 1 а.с.10-13).

Згідно Статуту ТОВ Нова-інвест», ОСОБА_2 - чоловіку ОСОБА_1 , у статутному капіталі товариства належить частка в розмірі 6 970 грн. або 34% статутного капіталу.

В подальшому, 24.05.2007 року між АКБ «Імексбанк» та ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої Пановою О.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 05.06.2006 року за реєстровим № 891, укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Апишковою З.І., зареєстрований в реєстрі за № 3140. Відповідно до договору, в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 49-07 від 17.05.2007 року було передано в іпотеку: земельну ділянку площею 0,2401 га., що знаходиться на території АДРЕСА_1 ; житловий будинок, загальною площею 254,6 кв.м., житловою площею 79,9 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (том 1 а.с.14-16).

Допитаний судом першої інстанції в якості свідка ОСОБА_2 , в судовому засіданні показав, що він самостійно повторно використав довіреність без згоди позивача для отримання кредиту на товариство, де він мав частку. Будь-якого погодження ні до укладення договору іпотеки, ні після укладення від ОСОБА_1 не отримував і вона не надавала свою згоду виступити майновим поручителем по кредитному договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Статтею 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст. 368 ЦК України.

За вимогами ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Зміст вищевказаних норм засвідчує, що відсутність згоди одного із співвласників - подружжя - на розпорядження нерухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним.

Зазначений правовий висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), у якій, Велика Палата відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15, від 27 січня 2016 року у справі № 6-1912цс15 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-533цс16.

Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у наведених вище справах, Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що він суперечить принципу рівності як майнових прав подружжя, так і рівності прав співвласників, власність яких є спільною, сумісною, без визначення часток, та вважала, що відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому, закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про іпотеку», майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників.

Оскільки зміст довіреності, якою ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 вчиняти від її імені всі дозволені законом правочини щодо управління та розпорядження її майном від 05.06.2006 року, не містить конкретних дій щодо повноважень передати в іпотеку визначене і конкретизоване нерухоме майно, стосується її особистого майна, а передане в іпотеку майно: земельна ділянка, площею 0.2401 га., що знаходиться на території АДРЕСА_1 і домоволодіння - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 належить подружжю ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, тому, оспорюваний договір іпотеки, укладений 24.05.2007 року між Акціонерним комерційним банком «Імексбанк» та ОСОБА_1 , від імені якої діяв ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Апишковою З.І., за реєстровим номером № 3140, з порушенням вимог ст. 65 СК України, ст. 6 Закону України «Про іпотеку», ст. 369 ЦК України і відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним.

Як встановлено судом, іншої письмової згоди на укладення оспорюваного договору іпотеки ОСОБА_1 не надавала.

В постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі № 522/4840/18 із аналогічних правовідносин зазначено, що у довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчиняти представнику, при цьому зазначені дії мають бути правомірними, конкретними та здійсненими.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з думкою Києво-Святошинського районного суду Київської області про те, що довіреність, на підставі якої ОСОБА_2 уклав із АКБ «Імексбанк» договір іпотеки, не містить визначених повноважень повіреного на укладення такого правочину. Укладаючи вказаний договір іпотеки, представник з власної ініціативи розширив межі наданих йому повноважень, що свідчить про недійсність правочину та відсутність створених ним наслідків.

Вказане підтверджується також діями ОСОБА_1 , яка після укладення оспорюваного договору іпотеки його не схвалила, тобто, правочин вчинений представником з перевищенням повноважень відповідно до ст. 241 ЦК України.

Таким чином, вирішуючи спір по суті з врахуванням доказів, наданих сторонами на підтвердження заперечення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до вірного і законного висновку про наявність правових підстав для визнання договору іпотеки недійсним.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував наявну в матеріалах справи заяву ОСОБА_2 від 24.05.2007 року, у якій вказано, що йому відомо про намір його дружини ОСОБА_1 виступити майновим поручителем ТОВ «Нова-Інвест» та передати АКБ «Імексбанк» в іпотеку належне їм на праві спільної сумісної власності майно, підлягають відхиленню.

Як вбачається із матеріалів справи, наявна у справі довіреність, якою ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 вчиняти від її імені всі дозволені законом правочини щодо управління та розпорядження її майном від 05 червня 2006 року, не містить конкретних дій щодо повноважень передати в іпотеку визначене і конкретизоване нерухоме майно. Іншої нотаріально засвідченої згоди на передачу майна в іпотеку ОСОБА_1 не надавала.

Наявна у матеріалах справи заява ОСОБА_2 від 24.05.2007 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Апишковою З.І. (том 1а.с.90), у якій вказано що йому відомо про намір його дружини ОСОБА_1 виступити майновим поручителем ТОВ «Нова-Інвест» та передати АКБ «Імексбанк» в іпотеку належне їм на праві спільної сумісної власності майно, не є письмовою згодою іншого з подружжя на укладення договору іпотеки відповідно до ст. 6 Закону України «Про іпотеку» та ст. 65 СК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів скасування нею відповідно до вимог ст. 249 ЦК України довіреності від 05.06.2006 року, виданої на ім`я ОСОБА_2 , не заслуговують на увагу і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Посилання особи, яка подала апеляційну скаргу, на неврахування судом першої інстанції висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 369/1495/16 по спору між цими-ж сторонами щодо визнання недійсним договору іпотеки також не можуть бути враховані, виходячи із наступного.

Відповідно до справи № 369/1495/16, ОСОБА_1 звернулась із позовом до ПАТ «Імексбанк» в особі філії АТ «ІМЕКСБАНК» у м. Києві, треті особи: ТОВ «Нова-ІНВЕСТ», Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області в якій, оспорювала договір іпотеки та договір про внесення змін до договору іпотеки з інших правових підстав, а саме: з підстав, передбачених ст.ст. 229, 230 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства».

Тому, згідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені при розгляді справи № 369/1495/16 не підлягають звільненню від доказування при розгляді вказаної справи.

Інші доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права не спростовують висновків суду і не впливають на законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення суду.

Таким чином, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що Києво-Святошинський районний суд Київської області повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.10.2020 року без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредіт Інвестмент Груп» залишити без задоволення.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Коцюрба

Судді: І.М.Білич

Т.А. Слюсар