Справа № 392/1790/21
Провадження № 2/392/248/22
У Х В А Л А
28 жовтня 2022 року Суддя Маловисківського районного суду Кіровоградської області Кавун Т.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Смолінської селищної ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Селянське фермерське господарство "Косінський Михайло Васильович" про визнання незаконним та скасування рішення Смолінської селищної ради Новоукраїнського району Кіровоградської області,
ВСТАНОВИВ:
08.12.2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати незаконним та скасувати рішення десятої сесії восьмого скликання Смолінської селищної ради Новоукраїнського району Кіровоградської області "Про надання згоди на зміну право користувача земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні для ведення фермерського господарства на СФГ " ОСОБА_1 " № 233 від 08.10.2021 року.
Подану заяву обгрунтовує тим, що йому рішенням сесії Маловисківської районної Ради народних депутатів Маловисківського району Кіровоградської області від 01.02.1995 року №46 надано право постійного користування земельною ділянкою площею 48,7 га в межах згідно з планом, що розташована на території Новогригорівської сільської ради, земельну ділянку надано для ведення селянського (фермерського) господарства, згідно Державного акту на право постійного користування землею серії КРМВ 16 від 24.02.1995 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 126. 24.02.1995 року створено СФГ " ОСОБА_1 " та внесено відомості про юридичну особу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. 25.02.2014 року за договором купівлі-продажу, ним було продано 99% частки статутного капіталу СФГ " ОСОБА_1 " у власність ОСОБА_2 . 25.03.2016 року між ним- ОСОБА_1 , як орендодавцем та СФГ " ОСОБА_3 ", як орендарем було укладено договір оренди майна, відповідно до якого передано в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 11.11.2021 року між сторонами укладено угоду про розірвання договору оренди майна та державним реєстратором 15.11.2021 року внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Вважає дане рішення протиправним та таким, що порушує його речове право, а саме: право постійного користування земельною ділянкою.
Дослідивши подану заяву та додані матеріали, суддя дійшла висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, з таких підстав.
Відповідно до ч.1,2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України, Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Відповідно до ч.7,8 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
З аналізу статтей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та повинні бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Як роз`яснено в п. 1, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.
Відповідно до ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд вважає, що задоволення заяви про забезпечення позову призведе до фактичного втручання суду в дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування, що саме по собі є неприпустимим, оскільки може призвести до порушення прав та законних інтересів невизначеного кола осіб, а відтак, суд вийде за межі завдань цивільного судочинства, передбачених ст.2 ЦПК України.
Статтею 7 Конституції України визначено, що в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Тобто, дане твердження позивача є надуманим, а забезпечення позову є передчасною дією.
Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд дійшов висновку, що заходи забезпечення позову, які заявлені позивачем, викладені у заяві про забезпечення позову, не підтверджені належними та допустимими доказами щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Без встановлення фактичних обставин, які вказують на реальні загрози утруднення виконання можливого рішення суду, застосування обмежувальних заходів щодо відповідача (заходів забезпечення позову) є безпідставним.
Оскільки позивач не довів існування реальної загрози завданню шкоди його правам, свободам та інтересам внаслідок невжиття заходів забезпечення позову до ухвалення рішення у справі, або того, що захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
Керуючись, ст. ст. 149, 153, 260 ЦПК України,-
Відмовити в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Смолінської селищної ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Селянське фермерське господарство "Косінський Михайло Васильович" про визнання незаконним та скасування рішення Смолінської селищної ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Суддя Т.В.Кавун