Справа № 127/902/22
Провадження № 22-ц/801/1582/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 рокуСправа № 127/902/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

з участю секретаря судового засідання Михайленко А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Підприємства об`єднання громадян «Вінницьке учбово-виробниче підприємство Українського об`єднання сліпих» про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою Підприємства об`єднання громадян «Вінницьке учбово-виробниче підприємство Українського об`єднання сліпих» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Гуменюк К. П. від 22 липня 2022 року,

встановив:

В січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, за яким просив:

- скасувати наказ Підприємства об`єднання громадян «Вінницьке учбово-виробниче підприємство товариства сліпих» (далі ПОГ «Вінницьке УВП УТОС») № 161-к від 14 грудня 2021 року про його звільнення;

- поновити його на роботі на посаді, яку він займав до звільнення на ПОГ «Вінницьке УВП УТОС»;

- стягнути з ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнути з ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» на його користь моральну шкоду в розмірі 35000 грн 00 к;

- судове рішення в частині поновлення його на посаді допустити до негайного виконання та стягнути з ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» на його користь середню заробітну плати за один місяць.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 13 липня 1983 року він був прийнятий на роботу в ПОГ «Вінницьке УВП УТОС». 19 квітня 1999 року його було переведено в цех № 5 на посаду збірника насосів відповідно до наказу № 19-к від 20 квітня 1999 року. Наказом № 161-к від 17 грудня 2021 року його було звільнено з ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» без вказування посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

З відповідним наказом він був ознайомлений 17 грудня 2021 року.

Своє звільнення з роботи вважав незаконним, проведеним з порушенням норм трудового законодавства, оскільки ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» не виконало вимоги закону в частині зобов`язання переведення на іншу роботу при звільненні за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, порушило процедуру звільнення, передбачену частиною 3 статті 49-2 КЗпП України, не врахувало його переважне право на залишення на роботі відповідно до вимог частини другої статті 49-2 КЗпП України та статті 42 КЗпП України.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2022 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» № 161-к від 14 грудня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади складальник насосів цеху № 5. Поновлено ОСОБА_1 на посаді складальник насосів цеху № 5 ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» з 17 грудня 2021 року. Стягнуто з ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 грудня 2021 року по 22 липня 2022 року. Стягнути з ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн 00 к. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» не було запропоновано ОСОБА_1 обрати іншу роботу на підприємстві за його професією та / чи кваліфікацією серед наявних вакансій на підприємстві; підприємством при вивільненні працівника у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці не обговорювалося індивідуально належним чином питання переважного права залишення на роботі ОСОБА_1 , а тому було порушено порядок вивільнення працівника, передбачений статтею 49-2 КЗпП України, у зв`язку із чим наявні правові підстави для скасування наказу ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади № 161-к від 14 грудня 2021 року, поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку.

Також суд задовольнив вимоги позову про стягнення моральної шкоди, оскільки погодився із завданням такої шкоди внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_1 та дійшов висновку, що заявлений розмір моральної шкоди в 5000 грн 00 к. буде достатнім для компенсування тих душевних страждань, які було ним пережито.

В апеляційній скарзі ПОГ «Вінницьке УВП УТОС», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просило рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалося на те що, наказом № 124 від 30 вересня 2021 року «Про заплановане скорочення чисельності штату працівників, попередження працівників про звільнення у зв`язку із скороченням штату та внесення змін до штатного розпису підприємства у зв`язку із скороченням» виключено із штатного розпису шляхом скорочення посаду ОСОБА_1 за спеціальністю по цеху № 5 «збірник насосів». Попередження про скорочення посади було складено 11 листопада 2021 року. ОСОБА_1 повідомлено про те, що на підприємстві відсутні помади, що відображено в попередженні про скорочення посади позивача від 01 листопада 2021 року. Відсутність вакантних посад також підтверджується щтатним розписом. Тому твердження суду першої інстанції про наявність вакантних посад, які мали б бути запропоновані ОСОБА_1 не відповідає дійсності, а звільнення ОСОБА_1 відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права, відповідно до обставин справи, встановлених судом правовідносин сторін та норм матеріального права, якими вони регулюються.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що з 13 липня 1983 року ОСОБА_1 почав працювати в ПОГ «Вінницьке УВП УТОС», а з 19 квітня 1999 року його переведено на роботу в цьому ж підприємстві збірником насосів в цех № 5.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціально експертної комісії Серії 10 ААА № 660742 від 27 вересня 2011 року ОСОБА_1 є інвалідом з дитинства першої групи «Б» по зору, безтерміново, потребує постійної сторонньої допомоги.

Згідно з протоколом № 1 засідання адміністрації ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» про фінансово-господарський стан підприємства від 27 вересня 2021 року прийнято рішення з метою врегулювання фінансово-господарського стану ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» за підсумками 3-го кварталу 2021 року начальникам цехів, підрозділів та відділів здійснити аналіз можливої оптимізації виробництва та за необхідності, як крайній захід запропонувати перелік посад і робочих місць за спеціальностями, які можуть бути скороченні на підприємстві, з можливим наступним скороченням чисельності та штату працівників підприємства з урахуванням норм чинного законодавства України.

Відповідно до пункту 2 наказу ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» № 45 від 27 вересня 2021 року «Про внесення змін до штатного розпису у зв`язку із скороченням посад, робочих місць за спеціальністю на процесах та створення комісії з визначення працівників, які мають переважне право на залишення на роботі працівників, стосовно яких встановлено обмеження на звільнення, а також працівників, які можуть бути звільнені за умовами погодження вказаного питання з комітетом трудового колективу та з виробничою первинною організацію підприємства» виведено з 01 грудня 2021 року із штатного розпису шляхом скорочення зайняті посади, робочі місця за спеціальностями на процесах ПОГ «Вінницьке УВП УТОС», зокрема по цеху № 5 «складальник насосів» 4 штатні одиниці, «збірник насосів» 1 штатна одиниця.

Поданням комісії ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» від 28 вересня 2021 року, погодженим директором ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» Ільницьким К. Ф. від 28 вересня 2021 року, внесено на розгляд розширеного засідання комітету трудового колективу, правління виробничої первинної організації та адміністрації ПОГ «Вінницьке УВП УТОС», зокрема, питання про виключення з 01 грудня 2021 року з штатного розпису шляхом скорочення посад, робочих місць за спеціальностями на процесах ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» з попередженням відповідно до норм чинного законодавства України про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням наступних працівників підприємства, а саме: по цеху № 5 ОСОБА_1 за штатним розписом «складальник насосів» 1 штатна одиниця.

Згідно з витягом з протоколу № 39 спільного засідання правління Вінницької ВПО УТОС, комітету трудового колективу ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» та адміністрації підприємства від 29 вересня 2021 року вирішено одноголосно підтримати подання ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» від 28 вересня 2021 року та надати від імені комітету трудового колективу та виробничої первинної організації згоду адміністрації ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» на скорочення, зокрема, по цеху № 5 ОСОБА_2 за штатним розписом «складальник насосів» 1 штатна одиниця.

Наказом ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» № 124 від 30 вересня 2021 року «Про заплановане скорочення чисельності та штату працівників, попередження працівників про звільнення із скороченням штату та внесення змін до штатного розпису підприємства у зв`язку з скороченням» виключено з 01 грудня 2021 року з штатного розпису шляхом скорочення посад, робочих місць за спеціальностями на процесах ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» і попереджено відповідно до норм чинного законодавства України про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням наступних працівників підприємства, зокрема, по цеху № 5 ОСОБА_1 за штатним розписом «складальник насосів» 1 штатна одиниця.

08 жовтня 2021 року засобами поштового зв`язку ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» направило ОСОБА_1 попередження про скорочення штату працівників, згідно з яким його повідомлено про скорочення чисельності та штату працівників та про те, що відповідно до наказу № 124 від 30 вересня 2021 року, з урахуванням пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України посада, яку займає ОСОБА_1 підлягає скороченню з 01 грудня 2021 року. Також зазначено, що станом на дату цього повідомлення на підприємстві відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані ОСОБА_1 для подальшого працевлаштування.

Наказом ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» № 161-к від 14 грудня 2021 року ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України з 17 грудня 2021 року з виплатою компенсації за 14 календарних днів невикористаної відпустки та з виплатою вихідної допомоги в розмірі 2 середньомісячних зарплат.

Наказом № 2 від 25 січня 2022 року внесено зміни до пункту 1 наказу № 161-к від 14 грудня 2021 року та викладено наказ в новій редакції: «у зв`язку з скороченням штату працівників ПОГ «Вінницьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих», ОСОБА_1 звільнити з посади (робочого процесу) «складальник насосів» цеху № 5 ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» згідно ст. 40 п. 1 КЗпП України, з 17.12.2021 року. Надати компенсацію за 14 календарних дні невикористаної відпустки».

Відповідно до довідки ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» № 99 від 23 лютого 2022 року у зв`язку із запланованим та проведеним ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» скороченням чисельності та штату працівників згідно з наказом № 124 від 30 вересня 2021 року будь-які вакантні посади, вакантні робочі місця на процесах, в тому числі вакантні місця за робітничими спеціальностями, які могли б бути запропоновані з урахуванням освіти, кваліфікації та досвіду роботи ОСОБА_1 , як працівнику підприємства, посада «складальник насосів» якого підлягала скороченню, в ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» в період з 30 вересня 2021 року по 17 грудня 2021 року включно були відсутні.

Згідно з штатним розписом професій ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» від 10 липня 2021 року на підприємстві наявні, зокрема, професії по цеху № 5 по виготовленню насосів: складальник насосу бригада № 1 5 штатних одиниць, складальник насосу бригада № 2 5 штатних одиниць.

Відповідно до штатного розпису професій ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» від 08 грудня 2021 року на підприємстві наявні, зокрема, професії по цеху № 5 по виготовленню насосів: складальник насосу бригада № 1 5 штатних одиниць.

Положеннями статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1982 року № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» установлено, що тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавцеві.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (стаття 43 Конституції України).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (частини перша, третя статті 49-2 КЗпП України).

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. Реалізація зазначеного обов`язку повинна відбуватися з урахуванням принципу рівності трудових прав громадян і не може бути обумовлена виключно розсудом роботодавця.

З вказаних вище письмових доказів вбачається, що у ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» дійсно мало місце скорочення чисельності і штату працівників. Наказом № 124 від 30 вересня 2021 року ОСОБА_1 повідомлено про наступне звільнення, наказом № 161-к від 14 грудня 2021 року його звільнено із займаної посади.

Разом з тим, згідно з частинами другою та третьою статті 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Тобто частина друга та третя статті 42 КЗпП України визначають обставини, які мають враховуватися в разі вирішення питання про залишення на роботі працівника при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.

Отже, визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишення на роботі при скороченні чисельності штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. І лише, якщо кваліфікації та продуктивність праці працівників є рівноцінними, то перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.

Для такої перевірки повинні досліджуватися документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 161/7196/19 (провадження № 61-4375св20), від 12 травня 2021 року в справі № 561/1030/19 (провадження № 61-8403св20), від 26 січня 2022 року в справі № 671/875/20 (провадження № 61-2163св21).

У постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі № 333/4222/19 (провадження № 61-2971св21) зазначено, що «за змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду. При визначенні працівників із більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо. Кваліфікаційний рівень робіт, що виконуються, визначається залежно від вимог до освіти, професійного навчання та практичного досвіду працівників, здатних виконувати відповідні завдання та обов`язки. Для висновку про наявність переваги при залишенні на роботі працівника перш за все повинно бути з`ясовано, чи є рівними кваліфікація та продуктивність праці вивільненого працівника порівняно із залишеним на роботі, за яким роботодавцем визнане переважне право. Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен провести порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. У випадку, коли роботодавцем при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці звільнено працівника з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, суд може констатувати порушення положень статті 42 КЗпП України і, як наслідок, незаконність звільнення».

Проте, всупереч зазначеним вимогам законну ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» не надало належних доказів про відсутність вакантних посад, які б за рівнем освіти і кваліфікації міг б обійняти ОСОБА_1 , зокрема штатного розпису станом на день звільнення ОСОБА_1 із зазначенням не лише кількості штатних одиниць, а й фактичного їх заповнення, а також жодних доказів здійсненням ним порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і ОСОБА_1 .

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» не було запропоновано ОСОБА_1 обрати іншу роботу на підприємстві за його професією та / чи кваліфікацією серед наявних вакансій на підприємстві; підприємством при вивільненні працівника у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці не обговорювалося індивідуально належним чином питання переважного права залишення на роботі ОСОБА_1 , а тому було порушено порядок вивільнення працівника, передбачений статтею 49-2 КЗпП України.

Відповідно до частин першої, другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року.

Так, згідно з абзацами 3 4 пункту 2 цього Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України).

Згідно з частиною першою статті 96 КЗпП України системами оплати праці є тарифна та інші системи, що формуються на оцінках складності виконуваних робіт і кваліфікації працівників.

Відповідно до частин першої третьої статті 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів), відрядних розцінок, посадових окладів працівникам, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються роботодавцем з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Отже, оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із незаконним звільненням працівника за своєю суттю є заробітною платою, невиплаченою йому з вини роботодавця, то саме на власника або уповноважений ним орган покладається обов`язок здійснити нарахування та виплату відповідної суми середнього заробітку.

Таким чином, оскільки ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» не надано суду відомостей про робочий час ОСОБА_1 за останні два місяці перед звільненням, а відтак і розрахувати розмір середнього заробітку неможливо, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, який має бути проведений відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Згідно з частинами другою третьою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як роз`яснено у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У пункті 13 цієї Постанови роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Враховуючи те, що протиправними діями ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» при звільненні ОСОБА_1 з роботи йому завдано моральних страждань, зокрема те, що ОСОБА_1 був позбавлений доходу, що змусило його прикласти додаткових зусиль для відновлення порушених прав, з урахуванням вимоги щодо розумності і справедливості, характер порушення прав ОСОБА_1 , глибини його душевних страждань та їх тривалість, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що достатнім розміром відшкодування моральної шкоди, яку необхідно стягнути з ПОГ «Вінницьке УВП УТОС», буде 5000 грн 00 к.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 383 ЦПК України апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Підприємства об`єднання громадян «Вінницьке учбово-виробниче підприємство Українського об`єднання сліпих» залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Повний текст судового рішення виготовлено 28 жовтня 2022 року)

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета