Ухвала

05 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 712/8602/19

провадження № 61-14809сво21

Верховний Суд у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду:

Червинської М. Є. (суддя - доповідач), Грушицького А. І., Гулька Б. І., Крата В. І., Луспеника Д. Д., Погрібного С. О., Фаловської І. М.,

розглянув справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ за касаційною скаргою ОСОБА_2 , подану представником - адвокатом Яцюком Максимом Васильовичем, на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 квітня 2021 року у складі судді Марцішевської О. М. та постанову Черкаського апеляційного суду від 20 липня 2021 року в складі колегії суддів: Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., Фетісової Т. Л.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя та його розподіл.

На обгрунтування позовних вимог посилається на те, що вона з відповідачем з 14 грудня 2012 року перебували у шлюбі, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1720. У період шлюбу у сторін народилося дві доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 листопада 2018 року шлюб між сторонами було розірвано. За час спільного проживання до моменту фактичного припинення шлюбних відносин сторонами за спільні кошти було придбано автомобіль марки Peugeot 407, д.н.з. НОМЕР_1 , 2005 року випуску; збудовано гараж № НОМЕР_2 в Автокооперативі «ЧАС» за адресою: вул. Віталія Вергая, 1 в м. Черкаси, право власності на який зареєстровано за відповідачем; інвестовано спільні кошти в будівництво квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; внесено ОСОБА_2 кошти в статутний капітал ПП «Укр-Євро-Буд» в сумі 2 800 грн.

Між сторонами не досягнуто згоди щодо розподілу майна подружжя. Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила суд: визнати вказане майно об`єктом спільної сумісної власності подружжя; стягнути з відповідача грошову компенсацію 50% вартості автомобіля в сумі 85 500 грн, гаражу в сумі 174 150 грн, інвестованих в будівництво квартири доходів від діяльності ПП «Укр-Євро-Буд».

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 гараж № НОМЕР_2 в автокооперативі «ЧАС» за адресою: вул. Віталія Вергая (Маршала Батицького), 1 в м. Черкаси. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 145 106,70 грн, судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1 428,07 грн, а всього 146 534,77 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірний автомобіль марки Peugeot 407 було придбано 13 березня 2013 року в період перебування сторін у шлюбі, тому він є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Оскільки указаний автомобіль був відчужений відповідачем за 140 000 грн без згоди позивачки після припинення шлюбних відносин, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути Ѕ вартості автомобіля в сумі 70 000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя гаража № НОМЕР_2 в Автокооперативі «Час» за адресою АДРЕСА_2 , суд виходив з того, що право власності на указаний гараж зареєстроване за відповідачем у період перебування сторін у шлюбі - 31 серпня 2017 року на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації ЧК 4 від 28 липня 2017 року. При цьому суд вказав, що наданий позивачкою консультативний висновок про оцінку від 03 травня 2019 року не може бути визнаний таким, що містить експертну оцінку вказаного гаражу, проведену з дотриманням норм чинного законодавства, оскільки суб`єкт оціночної діяльності не здійснював повного огляду нерухомого майна, що могло вплинути на визначення вартості оцінюваного майна за завищеною ціною, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації за Ѕ частину спірного гаражу.

Вирішуючи позов в частині вимог про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та стягнення коштів, інвестованих в будівництво квартири, суд виходив із того, що оскільки кошти, інвестовані в будівництво квартири, не були набуті у власність в період шлюбу, а навпаки, вибули із власності відповідача, відсутні підстави для визнання їх об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Разом із цим, суд встановив, що частину коштів для погашення особистих зобов`язань відповідача за кредитним договором № 895/06-034-527 для фінансування будівництва придбання (інвестування) житла, укладеним 30 липня 2007 року між відповідачем та АКБ СР «Укрсоцбанк», було сплачено в період шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя у період з 14 грудня 2012 року по 21 грудня 2017 року в сумі 150 213,41 грн. Оскільки кредитний договір був укладений відповідачем до реєстрації сторонами шлюбу та майно за рахунок кредитних коштів не було набуте подружжям в період шлюбу, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав набуття відповідачем коштів на погашення його особистих зобов`язань у розмірі Ѕ частини із сплачених спільних коштів подружжя в період з 14 грудня 2012 року по 21 грудня 2017 року. На думку суду, за рахунок сплати спільних коштів за особистим зобов`язанням відповідача, позивачка у такий спосіб частково виконала його особисті зобов`язання, а тому має право на відшкодування Ѕ частини сплачених спільних коштів подружжя в сумі 75 106,70 грн. (150 213,41 : 2).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та стягнення доходів від діяльності ПП «Укро-Євро Буд», суд першої інстанції виходив з того, що витребувані позивачем докази не підтверджують отримання ОСОБА_2 доходів від діяльності ПП «Укр-Євро Буд».

Постановою Черкаського апеляційного суду від 20 липня 2021 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 квітня 2021 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

У вересні 2021 року ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Яцюка М. В. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 квітня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 20 липня 2021 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 28 червня 2022 року справу призначено до розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2022 року зазначену справу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала суду мотивована наявністю застосування судом касаційної інстанції у різних палатах принципово різного підходу щодо визначення правового статусу витрачених коштів подружжя під час шлюбу за особистими зобов`язаннями одного з них в контексті охоплення поняттям майно подружжя відповідно до статей 60, 69 СК України, статей 179, 190 ЦК України, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці їх розгляду Верховним Судом.

Так, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 вересня 2022 року у справі № 245/9244/17 (провадження 61-5729св22) дійшов висновків, що виходячи зі змісту статей 60, 65 СК України, при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).

Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок особистих коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України.

Так, відповідно до статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 712/6574/16-ц (провадження № 61-17824св18).

Так, встановивши, що кошти за укладеним під час шлюбу договором кредиту сторони витратили в інтересах сім`ї, а саме на придбання квартири, та взявши до уваги те, що заборгованість за кредитним договором під час перебування сторін у шлюбі погашалася щомісячно, доказів сплати на користь банку позичальником ОСОБА_5 виключно особистих коштів у період перебування сторін у шлюбі не надано, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 половини суми коштів, сплачених останнім за кредитним договором після розірвання шлюбу.

У постанові від 08 липня 2020 року у справі від № 465/275/16-ц (провадження 61-1125св19) Верховний Суд у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду виходив з того, що частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Суди встановили, що подружжям отримано у кредит кошти у загальному розмірі 70 тис. доларів США для придбання спільного майна та проведення у ньому капітального ремонту.

Кредитні кошти є об`єктом спільної сумісної власності, тому борг з їх повернення є спільним боргом подружжя.

Встановивши, що за період після розірвання шлюбу до повного погашення кредиту (із 28 липня 2012 року по 13 квітня 2016 року) ОСОБА_7 сплатив 28 367,94 дол. США, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку щодо покладення на ОСОБА_8 обов`язку компенсувати колишньому чоловіку Ѕ частину таких витрат.

Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 березня 2021 року у справі № 524/10257/15-ц (провадження 61-8170св19), залишаючи без змін постанову апеляційного суду, якою припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_9 і ОСОБА_10 на спірну квартиру, визнано за ОСОБА_10 право власності на Ѕ частину цієї квартири, визнано за ОСОБА_9 право власності на Ѕ частину цієї квартири, посилався на те, що суд апеляційної інстанції встановив, що жодна зі сторін не заявляла вимоги про стягнення з іншої сторони частини коштів, внесених у рахунок виконання спільного зобов`язання з погашення заборгованості за позикою, яка отримана для придбання спільного майна або коштів у рахунок вартості частки у спільному майні.

У цій справі Верховний Суд зазначив, що ОСОБА_9 після повного погашення заборгованості за договором безвідсоткової позики не позбавлений права звернутися до ОСОБА_10 з вимогою про відшкодування нею половини коштів, сплачених ним в рахунок погашення боргу в період з моменту фактичного припинення шлюбних відносин до моменту повного розрахунку за вказаним договором.

Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 760/16783/15-ц (провадження № 61-13331св21) виснував, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність підстав для стягнення Ѕ частини грошей, які витрачені під час шлюбу на погашення кредиту.

За встановленими судами у цій справі обставинами, у період спільного проживання сторін однією сім`єю (з листопада 2007 по листопад 2010 року) на погашення тіла та процентів по кредиту ОСОБА_11 сплатила 14950,19 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 23 січня 2020 року (25,0887 грн за 1 швейцарський франк) становило 375081,08 грн.

Судами встановлено та сторонами не заперечувалось, що отриманий споживчий кредит був спрямований на повернення позики знайомим ОСОБА_11 на придбання двокімнатної квартири, загальною площею 51,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та належить на праві власності ОСОБА_11 , яка була заставою за вищевказаним споживчим кредитом.

Враховуючи те, що судами норми, що регулюють спірні правовідносини, застосовані неправильно, тому касаційний суд вважав за можливе ухвалити своє рішення, не передаючи справу на новий розгляд, про відмову в задоволенні позову про стягнення Ѕ частини грошей, які витрачені під час шлюбу на погашення кредиту.

Разом з тим, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/14662/150-ц (провадження 61-19294св18), погодився із судом першої інстанції, що спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_12 , оскільки набута ним у власність до укладення шлюбу з ОСОБА_13 та за кошти, отримані відповідачем за кредитним договором від 09 жовтня 2007 року, за яким у позивача не виникло жодних зобов`язань.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спірна квартира є спільною власністю подружжя та підлягає поділу, з огляду на те, що ОСОБА_13 під час шлюбу також сплачувала заборгованість за кредитним договором.

Сплата ОСОБА_13 частини коштів за кредитним договором, укладеним для придбання квартири, не змінює правового статусу квартири, оскільки кредитний договір укладено між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_12 не в період перебування сторін у шлюбі. Тому зобов`язання з повернення кредиту за зазначеним договором виникло лише у ОСОБА_12 .

В той же час Верховний Суд у цій постанові дійшов висновків, що сплата боргів одного з подружжя, що виникли до укладення шлюбу, за рахунок коштів подружжя може за певних обставин враховуватися під час вирішення спору про поділ спільного майна подружжя чи боргових зобов`язань, проте не може бути підставою для визнання права на майно, набуте до укладення шлюбу.

Отже колегія суддів виснувала про можливість поділу коштів подружжя витрачених під час шлюбу на погашення особистих зобов`язань одного з них.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 жовтня 2021 року у справі № 341/2539/13 (провадження № 61-5478св20) фактично повторив вказаний правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, зазначивши, що сплата одним із подружжя частини коштів за кредитним договором, укладеним іншим з подружжя до шлюбу, не змінює правового режиму набутого за таким договором майна. Зобов`язання з повернення кредитну за таким договором виникає лише у того з подружжя, хто укладав такий договір. Сплата боргів одного з подружжя, що виникли до укладення шлюбу, за рахунок сімейного бюджету не може бути підставою для визнання права власності на майно, набуте до шлюбу, однак має враховуватися під час вирішення спору про поділ майна подружжя чи боргових зобов`язань. При цьому суд погодився з висновком апеляційного суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача половини коштів, сплачених у рахунок погашення кредиту в період спільного проживання сторін.

Передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права (статті 60, 69 СК України, статті 179, 190 ЦК України) у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/14662/15-ц (провадження № 61-19294св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 341/2539/13 (провадження № 61-5478св20), щодо можливості поділу коштів подружжя, витрачених під час шлюбу на погашення особистих зобов`язань одного з них, набутих до шлюбу.

З огляду на викладене, касаційна скарга ОСОБА_2 , подана представником - адвокатом Яцюком Максимом Васильовичем, на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 квітня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 20 липня 2021 року підлягає прийняттю до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

З огляду на вказане справа розглядатиметься Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами та без проведення судового засідання.

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Прийняти до розгляду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ за касаційною скаргою ОСОБА_2 , подану представником - адвокатом Яцюком Максимом Васильовичем, на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 квітня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 20 липня 2021 року.

Призначити справу до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:А. І. Грушицький
Б. І. Гулько
В. І. Крат Д. Д. Луспеник
С. О. Погрібний
І. М. Фаловська