справа № 165/813/20
провадження №2/165/16/22
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого Ференс-ПіжукО.Р.,

за участю секретаря судового засідання Харук Ю.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , Виконавчого комітету Нововолинської міської ради, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача Нововолинська міська рада Волинської області, Комунальне підприємство "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" про визнання протиправними та скасування рішень Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно і скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, -

встановив:

24.03.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача Нововолинська міська рада Волинської області, КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно (житловий будинок) за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 та скасування реєстрації права власності на нерухоме майно (житловий будинок) за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , зареєстрованого в електронному реєстрі КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» за №26719860 від 01.04.2009.

Вимоги мотивує тим, що він набув право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 ) згідно з свідоцтвом на право на спадщину за законом, зареєстрованим в реєстрі за №2-2471 від 02.07.2003. Вказаний житловий будинок, який був збудований батьком позивача ОСОБА_6 в 1956 році, позивач успадкував після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкове майно складалося із дерев`яного житлового будинку, загальною площею 40.7 кв.м, в тому числі житлова 15.7 кв.м, з господарськими та побутовими будівлями та спорудами: літньої кухні Б-1, гаражу В-1, вбиральні Г, огорожі -1, тамбуру-б, сараю-прибудови б1.

Зазначає, що за декілька місяців до його звернення з позовом в суд, ОСОБА_5 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_8 повідомили позивача про намір приватизувати земельну ділянку біля житлового будинку, в якому вони проживають. Не заперечив, що відповідач з ОСОБА_5 після одруження проживала разом із своєю сім`єю у приміщенні належної йому літньої кухні з його дозволу. Також вказує, що він, для зручності проживання сім?ї відповідача, газифікував приміщення літньої кухні, йому було відомо про здійснення відповідачем реконструкції літньої кухні, але про виготовлення у 2009 році відповідачем правовстановлюючих документів на жиле приміщення, він нічого не знав.

Вказує, що про порушення свого права власності йому стало відомо на початку 2020 року, а саме, коли на його подвір`я прибули працівники геокадастру для проведення геодезичних замірів земельної ділянки. Зазначає, що із наданої КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» інформації від 28.01.2020, позивачу стало відомо, що у 2009 році за рішенням Виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 25.02.2009 №81 ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18.03.2009.

Позивач стверджує, що без його відому відповідач ОСОБА_5 переобладнала літню кухню, яка належить йому на праві власності, під житловий будинок, при цьому оформила зазначену будівлю, як житловий будинок, у свою приватну власність.

Вказує, що у відповіді на запит адвоката, виконавчий комітет Нововолинської міської ради від 23.01.2020 №01-67/226184 повідомив, що у відділі містобудування та архітектури Нововолинської міської ради відсутня інформація щодо присвоєння адреси по АДРЕСА_1 на ім?я ОСОБА_1 та будівельний паспорт на забудову земельної ділянки на АДРЕСА_1 .

22.10.2020 представник позивача адвокат Бакун О.С. подав до суду заяву про уточнення позовних вимог (а.с.103,104), додатково просив визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області від 19.05.2005 №146 "Заяви громадян по індивідуальному будівництву" в частині п. №19 щодо надання дозволу гр. ОСОБА_5 провести реконструкцію існуючої літньої кухні під одноквартирний житловий будинок на земельній ділянці по АДРЕСА_3 , яка надається їй у власність для будівництва, за рахунок вилучення частини земельної ділянки по АДРЕСА_4 , що знаходиться у користуванні її батька ОСОБА_1 за його згодою згідно з заявою від 17.05.2005 та п. № 20 в частині зазначених зобов`язань по даному рішенню; визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області від 25.02.2009 № 81 в частині реєстрації права власності та видачі Свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 .

Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 12.11.2020 (а.с.108) залучено до участі у справі у якості співвідповідача Виконавчий комітет Нововолинської міської ради Волинської області.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги викладені у позові та уточненій заяві від 22.10.2020 підтримали в повному обсязі з підстав наведених у них, просили позов задоволити та визнати протиправним і скасувати рішення Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області від 19.05.2005 №146 "Заяви громадян по індивідуальному будівництву" в частині п. №19 щодо надання дозволу гр. ОСОБА_5 провести реконструкцію існуючої літньої кухні під одноквартирний житловий будинок на земельній ділянці по АДРЕСА_3 , яка надається їй у власність для будівництва, за рахунок вилучення частини земельної ділянки по АДРЕСА_4 , що знаходиться у користуванні її батька ОСОБА_1 за його згодою згідно з заявою від 17.05.2005 та п. № 20 в частині зазначених зобов`язань по даному рішенню; визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області від 25.02.2009 № 81 в частині реєстрації права власності та видачі Свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 ; скасувати реєстрації права власності на нерухоме майно (житловий будинок), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , зареєстрованого в електронному реєстрі КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації за №26719860 від 01.04.2009. Також наголосили, що дозволу на проведення реконструкції літньої кухні у житловий будинок відповідачу позивача не надавав, а лише давав згоду на проведення газу до вказаної будівлі та дозволив проживати у ній позивачу з її сім`єю.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Сиротинський С.В. позовні вимоги не визнав з підстав наведених у відзиві. Вказує, що рішенням виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області від 19.05.2005 № 146 дозволено ОСОБА_5 провести реконструкцію існуючої літньої кухні під одноповерховий житловий будинок на земельній ділянці по АДРЕСА_4 , яка надається їй у власність для будівництва за рахунок вилучення частини земельної ділянки по АДРЕСА_4 , що знаходиться в користуванні її батька ОСОБА_1 за його згодою згідно з заявою від 17.05.2005. Крім того, після прийняття в експлуатацію 01.09.2008 закінченого будівництвом об?єкта, рішенням виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області від 25.02.2009 №81 відповідачу ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, зокрема: будинок житловий за адресою: АДРЕСА_4 .

Вважає, що відповідач отримала свідоцтво про право власності у законний спосіб, недійсність якого та неправомірність реєстрації права власності на вказане нерухоме майно, не доведено належними та допустимими доказами. На його думку, позовні вимоги є безпідставними. Просив у задоволенні позову відмовити, наголосивши при цьому, що загальна позовна давність становить три роки, які на момент звернення позивача до суду сплинули.

У судовому засіданні представник Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Шалина О.О. позовні вимоги не визнала та пояснила, що рішенням виконавчого комітету Нововолинської міської ради №146 від 19.05.2005 надано дозвіл ОСОБА_5 на проведення реконструкції літньої кухні під одноквартирний житловий будинок на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності. Вказане рішення прийнято з врахування згоди власника нерухомого майна ОСОБА_1 , про що він вказав у письмовій заяві від 17.05.2005. Однак заява, на підставі якої приймалось вказане рішення, по даний час не збереглася, оскільки, відповідно до абзацу третього пункту 9 Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, затвердженою постановою Кабінетом Міністрів України від 14.04.1997 №348, термін зберігання документів за пропозиціями, заявами і скаргами визначається затвердженими керівниками організацій переліками документів і номенклатури справ, що утворюються у процесі їх діяльності, та становить п`ять років. Вказує, що в період з 2005 по 2011 рік дозвіл на виконання будівельних робіт видавався інспекцією Держархбудконтролю і такий відповідач отримала 15.04.2008 за №525. Вважає позовні вимоги безпідставними і зазначає, що виконавчий комітет приймаючи оспорювані рішення діяв у спосіб, передбачений законом.

У судове засідання представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Комунальне підприємство "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" не з`явився, подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності за наявними матеріалами справи (а.с.164).

У судове засідання представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Нововолинської міської ради не з`явився, у письмових поясненнях від 09.10.2020 (а.с.97) просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Наголосив, що Нововолинська міська рада Волинської області погоджується з доводами відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки згідно з ч. 1 ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Із роз`яснень спеціаліста - представника відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Нововолинської міської ради Вісьтака М.В., який у період 2005-2009 року перебував на посаді головного архітектора міста Новволинська, вбачається, що згідно з рішенням Нововолинської міської ради від 21.09.2007 № 14/6 ОСОБА_5 надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для реконструкції літньої кухні під житловий будинок по АДРЕСА_4 , за її зверненням. Пояснив, що дозвіл на будівельні роботи надавала інспекція Держархбудконтролю. Вказав, що будівельний паспорт виготовляється на підставі рішення виконкому. Рішення про дозвіл ОСОБА_5 на реконструкцію існуючої літньої кухні було прийнято відповідачем виконавчим комітетом Нововолинської міської ради за згодою власника ОСОБА_1 згідно з його заявою від 17.05.2005. При цьому зауважив, що такі заяви зберігаються п`ять років, а після сплину терміну зберігання підлягають знищенню.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.07.2003, після смерті його матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7). У свідоцтві про право на спадщину за законом вказано, що цей житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами належав ОСОБА_6 (а.с. 14-22), який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_7 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав.

Дана обставина підтверджується також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копією технічного паспорту на об`єкт нерухомого майна (а.с.8-13).

Відповідно до технічного паспорту (а.с.12,13), вищевказаний житловий будинок загальною площею 40.7 кв.м, в тому числі житлова 15.7 кв.м, з господарськими та побутовими будівлями та спорудами: літня кухня Б-1, гараж В-1, вбиральня Г, огорожа -1, тамбур-б, сарай-прибудова б1.

15 квітня 2008 року Інспекцією ДАБК у Волинській області дочці позивача ОСОБА_5 надано дозвіл № НОМЕР_1 на виконання робіт з реконструкції існуючої літньої кухні під одноквартирний житловий будинок на земельній ділянці по АДРЕСА_3 , відповідно до проєктної документації, узгодженої та зареєстрованої 11 червня 2007 року головним архітектором міста Нововолинського відділу містобудування та архітектури. Строк дії дозволу до 10 квітня 2009 року (а.с.238).

Відповідно до повідомлення головного архітектора міста Нововолинська Вісьтака М.В. від 02.10.2007 №07-05/522 (а.с. 11 том ІІ) звернення гр. ОСОБА_5 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 , про надання земельної ділянки під реконструкцію літньої кухні розглянуто відділом містобудування та архітектури. Згідно з рішенням міської ради від 21.09.2007 №14/6 надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для реконструкції літньої кухні під житловий будинок по АДРЕСА_4 .

Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта садибної забудови від 01.09.2008 (а.с.240,241) було прийнято в експлуатацію після реконструкції житловий будинок ОСОБА_5 в АДРЕСА_3 . Будівництво здійснено на підставі рішення виконкому Нововолинської міської ради на реконструкцію №146 від 19.05.2005, згідно з дозволом на виконання будівельних робіт від 15.04.2008, виданим інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м. Нововолинська. Будівельні роботи виконані згідно з проєктною документацією, погодженою головним архітектором міста Нововолинська на відповідність будівельним нормам та правилам. Дана обставина також підтверджена копією технічного паспорту на об`єкт житлового будинку АДРЕСА_3 , зокрема: поверхового плану, який містить відмітку про дозвіл на виконання будівельних від 15.04.2008 (а.с.24-25).

Як вбачається з витягу з рішення від 25.02.2009 №81, виконавчий комітет Нововолинської міської ради Волинської області, розглянувши заяву ОСОБА_5 про оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_4 , враховуючи рішення виконавчого комітету від 19.05.2005 №146, яким наданий дозвіл на реконструкцію літньої кухні під житловий будинок, акт приймання об`єкта в експлуатацію, затверджений рішенням виконкому Нововолинської міської ради від 19.11.2008 №450, виконавчий комітет Нововолинської міської ради Волинської області вирішив оформити право власності на житловий будинок АДРЕСА_4 за ОСОБА_5 (а.с. 106, 121).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.03.2009, виданого виконавчим комітетом Нововолинської міської ради (а.с.26, 27 ) житловий будинок АДРЕСА_4 належить на праві власності ОСОБА_5 .

Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

З урахуванням всіх обставин справи та в результаті з`ясування істинних правовідносин сторін судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 брала участь у реконструкції приміщення літньої кухні та переобладнання її у житловий будинок, отримавши на це згоду власника, зокрема позивача ОСОБА_1 , з метою забезпечення відповідача та членів її сім`ї житловим приміщенням, що і не заперечувала у судовому засіданні сторона позивача.

При цьому позивач та його представник наголосили, що у Державному архіві Волинської області відсутня письмова заява ОСОБА_1 від 17.05.2005, з врахуванням якої виконкомом міської ради 19.05.2005 прийнято рішення про дачу дозволу ОСОБА_5 на реконструкцію літньої кухні під одноквартирний житловий будинок. Позивач зазначив, що він такої згоди на реконструкцію належної йому на праві власності літньої кухні, не давав, мотивуючи тим, що писав лише заяву згоду на газифікацію цього приміщення, оскільки з його дозволу там після одруження проживала дочка ОСОБА_5 з сім?єю. Такі заперечення позивача суд до уваги взяти не може, оскільки вони не підтверджені жодними доказами.

Відповідно до повідомлення Державного архіву Волинської області від 30.09.2020 №225/01-30 (а.с.96) у документах виконавчого комітету Нововолинської міської ради є рішення від 19 травня 2005 року №146 «Заяви громадян по індивідуальному будівництву», з якого вбачається, що ОСОБА_5 дозволили провести реконструкцію існуючої літньої кухні під одноквартирний житловий будинок на земельній ділянці по АДРЕСА_4 , яка надається їй у власність для будівництва, за рахунок вилучення частини земельної ділянки по АДРЕСА_4 , що знаходиться в користуванні її батька ОСОБА_1 за його згодою, згідно з заявою від 17.05.2005. У повідомленні вказано, що додатки та /або заяви, які стали підставою для прийняття виконавчим комітетом Нововолинської міської ради вищезазначеного рішення відсутні.

Абзацом третім пункту 9 Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, затвердженою постановою Кабінетом Міністрів України від 14.04.1997 №348, передбачено, що термін зберігання документів за пропозиціями, заявами і скаргами визначається затвердженими керівниками організацій переліками документів і номенклатури справ, що утворюються у процесі їх діяльності.

Як вбачається з копії номенклатури, справи відділу містобудування та архітектури за 2006 рік (а.с.236), термін зберігання звернень громадян з питань містобудування та архітектури, а саме: заяв, пропозицій, скарг, становить п`ять років.

Тобто, з досліджених судом вищевказаних письмових доказів, встановлено, що дозвіл на реконструкцію існуючої літньої кухні під одноквартирний житловий будинок на земельній ділянці по АДРЕСА_4 , надавався ОСОБА_5 за згодою позивача, згідно з його заявою від 17.05.2005.

Термін зберігання таких заяв, відповідно номенклатури справ відділу містобудування та архітектури становить п`ять років, після чого підлягають знищенню, що не може свідчити про її відсутність на момент прийняття оскаржуваного рішення 19.05.2005 за №146.

Відповідно до ч. 1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Як зазначено у ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, відповідач ОСОБА_5 у встановленому законом порядку, згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18.03.2009, виданого виконавчим комітетом Нововолинської міської ради (а.с.26, 27), набула право власності на спірний житловий будинок АДРЕСА_4 , у зв`язку з чим, суд не знаходить правових підстав для позбавлення її права, гарантованого Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

При цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Разом з цим, обрання особою неналежного способу захисту порушеного права в судовому порядку, який не відповідає як змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і характеру його порушення, а також не призводить до поновлення порушеного права цієї особи є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2018 у справі № 905/2260/17 (провадження № 12-173гс18) звертає увагу на те, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19.

Предметом спору в цій справі є визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області від 19.05.2005 №146 "Заяви громадян по індивідуальному будівництву" в частині п. №19 щодо надання дозволу гр. ОСОБА_5 провести реконструкцію існуючої літньої кухні під одноквартирний житловий будинок на земельній ділянці по АДРЕСА_3 , яка надається їй у власність для будівництва, за рахунок вилучення частини земельної ділянки по АДРЕСА_4 , що знаходиться у користуванні її батька ОСОБА_1 за його згодою згідно з заявою від 17.05.2005 та п. № 20 в частині зазначених зобов`язань по даному рішенню; визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області від 25.02.2009 № 81 в частині реєстрації права власності та видачі Свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 ; скасування реєстрації права власності на нерухоме майно (житловий будинок), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , зареєстрованого в електронному реєстрі КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації за №26719860 від 01.04.2009.

Такий спосіб, на думку суду, є неефективним для захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах, оскільки задоволення вищезазначених позовних вимог не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача, зокрема повернення у його володіння або користування приміщення літньої кухні, яка зі згоди позивача реконструйована відповідачем у житловий будинок

Під неналежним способом захисту слід розуміти такий, що не відповідає змісту порушеного права та не забезпечує реальне поновлення прав у випадку задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Дослідивши письмові докази справи в їх сукупності, суд з`ясував, що спір виник між сторонами з приводу права власності на житловий будинок, тобто, на думку позивача, порушено його право власності на належне йому нерухоме майно.

Судом встановлено, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним для захисту порушеного права в таких правовідносинах та не призведе до поновлення прав позивача, відновлення володіння, користування або розпорядження ним зазначеним майном, а отже, такі вимоги не є ефективним способом захисту права позивача, яке потребуватиме додаткових засобів захисту.

Виходячи з обставин цієї справи належним способом захисту позивача буде звернення до суду з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння, якщо позивач був позбавлений права володіння земельною ділянкою, або усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, припинення права власності відповідача на житловий будинок АДРЕСА_3 , якщо позивачу чиняться перешкоди в реалізації цих прав.

Для повернення майна приміщення літньої кухні, оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані у 2009 році і вичерпали свою дію, оскарження всього ланцюга правочинів щодо спірного майна не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване. Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38, 39), від 1 та 15 жовтня 2019 року у справах № 911/2034/16 (пункт 46) та № 911/3749/17 (пункти 6.25, 6.26), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17.

У постанові ВС від 09.12.2020 в справі № 922/476/20 сформовано наступні правові позиції: «Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми в її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування».

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15- Ц.

Беручи до уваги вищезазначене, обрання неналежного, неефективного способу захисту права є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 924/199/20, постанова Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 910/7164/19).

За таких обставин, враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку із обранням позивачем неналежного способу захисту своїх прав.

Разом з тим, щодо заяви відповідача про застосування до позовних вимог строків позовної давності та відмови в задоволенні позовних вимог з підстав пропущення строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з положеннями ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до роз`яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення.

У поданому відзиві відповідач ОСОБА_5 зауважила, що вийшли усі строки позовної давності, що становлять три роки.

Загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15, а також Верховним Судом у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 576/2447/15-ц (провадження № 61-8081св18), від 04 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц (провадження № 61-19445св18).

Позивач та його представник вказували, що про порушення свого права позивач ОСОБА_1 дізнався на початку 2020 року, коли на його подвір`я завітали працівники Держгеокадастру для проведення геодезичних замірів земельної ділянки. Про те, що у 2009 році за рішенням Виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 25.02.2009 №81 ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18.03.2009, йому стало відомо із наданої КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» інформації від 28.01.2020.

Позивач стверджує, що без його відому відповідач ОСОБА_5 переобладнала літню кухню, яка належить йому на праві власності, під житловий будинок, при цьому оформила зазначену будівлю, як житловий будинок у свою приватну власність.

Судом встановлено, що за згодою позивача ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_5 проживала разом із своєю сім`єю в приміщенні літньої кухні, що належить до його будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_4 .

Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта садибної забудови від 01.09.2008 (а.с.240,241) було прийнято в експлуатацію після реконструкції житловий будинок ОСОБА_5 в АДРЕСА_3 . Будівництво здійснено на підставі рішення виконкому Нововолинської міської ради на реконструкцію №146 від 19.05.2005, згідно з дозволом на виконання будівельних робіт від 15.04.2008, виданим інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м. Нововолинська.

Тобто, позивач ОСОБА_1 об`єктивно мав можливість знати про проведення будівельних робіт на земельній ділянці по АДРЕСА_4 , що знаходиться у його користуванні, зокрема: проведення реконструкції існуючої літньої кухні під одноквартирний житловий будинок на земельній ділянці по АДРЕСА_3 , яка надавалась відповідачу ОСОБА_5 у власність для будівництва, який в подальшому - 01 вересня 2008 року був прийнятий в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта приймальною комісією у складі голови комісії, та шести членів комісії.

Тому саме дату прийняття в експлуатацію після реконструкції житлового будинку ОСОБА_5 в АДРЕСА_3 , зокрема: 01 вересня 2008 року, суд визначає початком перебігу позовної давності, та приходить до висновку що позивачем при зверненні з позовом до суду 24.03.2020, пропущено строк позовної давності, що становить три роки.

За таких обставин, враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати суд залишає за позивачем.

Керуючись ст. 5, ст.12, ст. 13, ст. 141, ст. 263, ст. 264 ЦПК України, на підставі ст. ст. 15, 16, 256, 257, 261, 267, 317, 321, 328 ЦПК України, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , Виконавчого комітету Нововолинської міської ради, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача Нововолинська міська рада Волинської області, Комунальне підприємство "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області від 19.05.2005 №146 "Заяви громадян по індивідуальному будівництву" в частині п. №19 щодо надання дозволу гр. ОСОБА_5 провести реконструкцію існуючої літньої кухні під одноквартирний житловий будинок на земельній ділянці по АДРЕСА_3 , яка надається їй у власність для будівництва, за рахунок вилучення частини земельної ділянки по АДРЕСА_4 , що знаходиться у користуванні її батька ОСОБА_1 за його згодою згідно з заявою від 17.05.2005 та п. № 20 в частині зазначених зобов`язань по даному рішенню; визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області від 25.02.2009 № 81 в частині реєстрації права власності та видачі Свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 ; скасування реєстрації права власності на нерухоме майно (житловий будинок), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , зареєстрованого в електронному реєстрі КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації за №26719860 від 01.04.2009, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 27 жовтня 2022 року.

Головуючий підпис О.Р. Ференс-Піжук