Справа № 307/2446/22
Провадження № 2/307/521/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

01 листопада 2022 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Стецюк М.Д., за участю секретаря судового засідання Цех Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Буштинська селищна рада Тячівського району Закарпатської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачки адвокат Гримут Т.В., в інтересах позивачки ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 , третя особа Буштинська селищна рада Тячівського району Закарпатської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , який їй належить на праві приватної власності, про що свідчить витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 квітня 2017 року № 86017907. В будинку позивачки, згідно акту обстеження матеріально-побутових умов, проживають позивачка та її син. Відповідачка ОСОБА_2 є сторонньою особою для позивачки, вона не являється наймачем даного житлового будинку, також не є ні членом сім`ї, а ні колишнім членом сім`ї власника будинку. ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації вже більше 1 року 6 місяців. Реєстрацією у будинку позивачки, відповідачка ОСОБА_2 порушує її майнові та житлові права, право власності, оскільки така заважає вільно володіти, розпоряджатися та користуватися належним їй житловим будинком або відчужувати його, у тому числі в оформленні субсидії, розмір якої залежить від кількості проживаючих у будинку осіб, а тому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право на проживання, користування житловим приміщенням в будинку за адресою АДРЕСА_1 .

25 липня 2022 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачка своїм правом щодо подачі відзиву на позовну заяву не скористалася.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі позивачки, просила позов задовольнити, проти заочного рішення не заперечує.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило.

В судове засідання представник третьої особи Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області не з`явився, згідно поданої заяви, просив розгляд проводити розгляд справи без участі представника.

Суд, виконуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив, а також те, що представник позивача просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити та в заяві зазначив, що не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 12 ЦПК України, передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 86017907 від 27 квітня 2017 року, за позивачко ОСОБА_4 зареєстровано на підставі довідки № 4112, виданої 02 грудня 2016 року Буштинською селищною радою Тяівського району Закарпатської області, право власності в цілій частині на житловий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244 ( а.с. 11).

Згідно довідки № 2965 від 07 грудня 2021 року виданої виконавчим комітетом Бушинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 , дійсно зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , проте фактично за вказаною адресою не проживає більше восьми місяців (а.с.9).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного депутатом Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області Токач О.І. від 07 грудня 2022 року встановлено, що власником будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 . Громадянка ОСОБА_2 , яка зареєстрована за вказаною адресою, вже більше восьми місяців за зазначеною адресою не проживає (а.с.12).

Статтею 41 Конституції України, визначено, що право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.97 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 та ст. 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним.

Так, у відповідності до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності і власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку у відповідності до ст. 72 ЖК України.

Статтею 150 ЖК України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Отже, як встановлено в судовому засіданні, відповідачка ОСОБА_2 не проживає в належному позивачці ОСОБА_4 будинку за адресою АДРЕСА_1 , більше одного року.

За таких обставин, оскільки відповідачка маючи об`єктивну можливість користування, не користується вищевказаним житлом без поважних причин більше одного року, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачці, як власнику, повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи її законні права та інтереси, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідачки ОСОБА_2 , такою, що втратила право на користування житловим будинком є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду, підлягають стягнення з відповідача.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривень 40 копійок сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Тячівським районним судом Закарпатської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відомості про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька: АДРЕСА_2 .

Третя особа Буштинська селищна рада Тячівського району Закарпатської області, адреса місцезнаходження: 90556, смт. Буштино, вул. Головна,91,Тячівського району, Закарпатської області, .

Суддя: М.Д. Стецюк